Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Справа№200/2543/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Представник за довіреністю Біленко Євген Леонідович (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся через підсистему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн./міс (з урахуванням фактично виплачених сум) за період з 24.02.2022 по 21.03.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, зобов`язати видати наказ про виплату додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 у розмірі до 100 000,00 грн./міс (з урахуванням фактично виплачених сум) за період 24.02.2022 по 21.03.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, та виплатити позивачу належні кошти, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не врахування ОСОБА_1 періоду з 24.02.2022 по 21.03.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ, зобов`язати врахувати ОСОБА_1 період з 24.02.2022 по 21.03.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ про що видати відповідну довідку про участь у заходах національної безпеки та оборони.
На обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2022 позивач у складі зведеної групи посилення ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до Військової частини НОМЕР_4 та приступив до виконання бойових завдань з відсічі збройної агресії Російської федерації в межах Маріупольського гарнізону. 16.03.2022 під час евакуації майна Військової частини НОМЕР_4 позивач разом зі своєю групою опинились відрізаними від основних сил оборони міста, та за рішенням старшого групи почали вихід з міста Маріуполь. 21.03.2022 позивач дістався до нового місця дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються актом службового розслідування проведеним останнім. Представник позивача вважає, що відповідачу достеменно відомо про участь позивача в бойових діях, перебуваючи безпосередньо між позиціями противника. Разом із цим, представник позивача зазначає, що позивачу нараховувалась додаткова винагорода за участь в бойових діях, однак в деяких місяцях вона виплачувалась не в повному обсязі, а саме, за період з 24.02.2022 по 21.03.2022 виплата додаткової грошової винагороди менша ніж 100000,00 грн/міс. Також, участь позивача в заходах національної безпеки та оборони в період з 24.02.2022 по 21.03.2022 не враховано до періоду участі позивача в заходах національної безпеки та оборони.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №25 від 19.02.2022 позивача включено до складу зведеної групи посилення, та на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №28 від 24.02.2022 направлено в оперативне розпорядження командира Військової частини НОМЕР_4 . Водночас, відповідач наголошує, що такі накази не є бойовими, у зв`язку з чим недоцільно вважати їх документальним підтвердженням для виплати позивачу додаткової винагороди 100000,00 грн. Також, відповідач зазначає, що він не наділений повноваженнями віддання бойових наказів (бойових розпоряджень), та не веде журнал бойових дій, що в свою чергу виключає підставу вважати накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №25 від 19.02.2022 та №28 від 24.02.2022, як підтвердження безпосередньої участі у бойових діях позивача. Водночас, від Військової частини НОМЕР_4 не надійшло жодних підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях в період з 24.02.2022 по 21.03.2022.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд установив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 .
Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , що видано Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_7 06.10.2022. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03.12.2016 по 14.05.2022, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується відповідачем.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №25 від 19.02.2022 створено групи посилення зі складу військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 , особовому складу групи посилення в разі введення в дію плану оборони міста Маріуполь (початку бойових дій) вибути в оперативне розпорядження начальника штабу оборони ІНФОРМАЦІЯ_5 – командира НОМЕР_8 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_4 ).
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №28 від 24.02.2022 старшого солдата ОСОБА_1 у складі групи посилення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено до Військової частини НОМЕР_4 .
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №83 від 21.03.2022 старшого солдата ОСОБА_1 вважати таким, що 21.03.2022 повернувся до місця дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 після виконання завдань в групі посилення при Військовій частині НОМЕР_4 .
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №80 від 25.03.2022 старшому солдату ОСОБА_1 наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. пропорційно у розрахунку на березень місяць 2022 року під час дії воєнного стану (з 01.03.2022 по 25.03.2022).
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №87 від 01.04.2022 старшому солдату ОСОБА_1 наказано виплатити додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. пропорційно у розрахунку на березень місяць 2022 року під час дії воєнного стану (з 26.03.2022 по 31.03.2022).
Згідно з актом службового розслідування №1581/1-22 від 01.04.2022 службове розслідування, призначене наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.03.2022 № 82 “Про призначення службового розслідування за фактом втрати (знищення) військового майна”, завершено, зазначене в акті військове майно ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано такими, що безповоротно втрачено (знищено) 16.03.2022 близько 3 години під час артилерійського обстрілу Військової частини НОМЕР_4 , розташованої у АДРЕСА_3 , де на той час перебували військовослужбовці.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №93 від 01.04.2022 “Про результати службового розслідування” на підставі акта службового розслідування службове розслідування вважати завершеним.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №142 від 19.05.2022 старший солдат ОСОБА_1 справи та посаду здав та вибув до нового місця служби, з 19.05.2022 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення.
Військова частина НОМЕР_9 Національної гвардії України листом вих.№40/57/12-2018 від 10.03.2023 надала відповідь на запит ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.01.2023 № 13/25 стосовно надання інформації про зарахування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_6 до військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України, в якому додатково повідомлено, що відповідно до ІНФОРМАЦІЯ_7 , затвердженого наказом КОС від 18 лютого 2023 року №9т, до складу сил оборони м. Маріуполь від ЗСУ входив особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_6 , які мали виконувати бойові завдання в секторах оборони “ ІНФОРМАЦІЯ_9 ” (підрозділ охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (відділ ІНФОРМАЦІЯ_6 ). Особовий склад ІНФОРМАЦІЯ_10 мав забезпечувати питання призову резервістів, мобілізації приписного складу та постановки їх до підрозділів. Керівництво ІНФОРМАЦІЯ_10 повинно було надати свого представника до об`єднаного штабу оборони міста. Це виконано не було. За інформацією, яка є в наявності військової частини, наказів та розпоряджень від КОС, Командуючого ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_11 ” на вихід з міста будь - яких підрозділів не надходило. Стосовно військовослужбовців, які зазначені у надісланому списку є наявна інформація, що вищезазначені військовослужбовці дійсно знаходились на території заводу “Азовсталь” та евакуювались із території заводу “Азовсталь” м. Маріуполь, інформації, стосовно їхнього статусу не має. Інформації стосовно інших військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на теперішній час військова частина не має. Надати інформацію з журналів бойових дій стосовно особового складу зазначеного підрозділу не є можливим, з огляду на те, що журнал бойових дій вівся відносно військовослужбовців Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України.
13.05.2025 адвокат ОСОБА_2 в інтересах позивача звернувся з адвокатським запитом вих.№АЗ/05/2025-12 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому серед іншого просив:
1. Повідомити чи проводилися розрахунок та виплата клієнту додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 28.02.2022 по 14.05.2022.
2. Надати інформацію (витяги з наказів) про періоди залучення клієнта до заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з лютого 2022 року по березень 2022 року. 
3. Надати належним чином завірені копії витягів з наказів про виплату клієнту додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 28.02.2022 по 14.05.2022.
4. Надати належним чином завірені копії матеріалів службових розслідувань (витяги з наказів про призначення службового розслідування та про результати службового розслідування, акта службового розслідування), яке проводилось відносно клієнта після його повернення з оточеного міста Маріуполь.
Листом від 20.05.2024 вих.№09/02/804 ІНФОРМАЦІЯ_12 надав відповідь на адвокатський запит від 13.05.2025 №АЗ/05/2025-12, вх.№3767 від 15.05.2025, стосовно громадянина ОСОБА_1 , в якому серед іншого повідомив, що нарахування та виплата громадянину ОСОБА_1 грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період з 24.02.2022 по 19.05.2022 проводилось на підставі наданих витягів з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідок про залучення про приймання безпосередню участь у бойових діях, відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до довідки про нараховане та утримане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року позивачу нараховано та виплачено “Премія захисникам” у березні 2022 року у розмірі 29550,69 грн., за лютий 2022 року така премія не нараховувалась та не виплачувалась.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що “служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо”.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року №2011-XII (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон №2011-XII).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види відповідного грошового забезпечення підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно із пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 Постанови №704 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється у порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №260), врегульовані правила та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та визначена структура (складові) грошового забезпечення, яка є аналогічною структурі грошового забезпечення, визначеної у частині другій статті 9 Закону №2011-ХІІ та у пункті 2 Постанови №704.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено станом і на теперішній час.
Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_13 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України “Про правовий режим воєнного стану” заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 “Про введення воєнного стану в Україні” та №69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (у редакції, чинній на дату прийняття та на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Постанова №168) пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Разом із цим, постановою Кабінету Міністрів України №217 від 07 березня 2022 року, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, до Постанови №168 від 28 лютого 2022 року внесено відповідні зміни та доповнення.
Відтак, пунктом 1 Постанови №168 у зазначений редакції установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Суд зазначає, що Постановою №168 не було визначено перелік документів, які мають підтверджувати участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів.
Інших нормативно-правових документів (наказів, доручень), які би встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та були належним чином зареєстровані Міністерством оборони України, у період з 24.02.2022 по 21.03.2022 не видавалось.
Стосовно посилання відповідача на телеграми Міністра оборони України від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року №248/1298, від 18 квітня 2022 року №248/1529, суд зазначає, що вказані телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298 та від 18 квітня 2022 року №248/1529 взагалі не існували на момент виникнення спірних правовідносин, тому доводи представника відповідача в цій частині відхиляються судом, як безпідставні та помилкові.
Беручи до уваги, що протягом спірних правовідносин був відсутній належний підзаконний нормативно-правовий акт щодо встановлення порядку та умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцям Збройних Сил України, який був зареєстрований в Мінюсті України, суд висновує, що єдиним чинним у спірний період підзаконним нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок та умови виплати відповідачем додаткової винагороди, що передбачена Постановою №168, була лише сама Постанова №168.
Як вже зазначалось, згідно з пунктом 1 Постанови №168 обов`язковою умовою для виплати додаткової винагороди (збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах) є встановлення факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, на період дії спірних правовідносин не було визначено, які документи підтверджують участь військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях чи у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №28 від 24.02.2022 позивача у складі групи посилення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено до Військової частини НОМЕР_4 . При цьому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №83 від 21.03.2022 позивач вважається таким, що 21.03.2022 повернувся до місця дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 після виконання завдань в групі посилення при Військовій частині НОМЕР_4 .
Разом із цим, не є спірним питанням у справі, що з 24.02.2022 позивач перебував в оперативному розпорядження начальника штабу оборони Маріуполя – командира НОМЕР_8 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_4 ), яка базувалась в АДРЕСА_3 і була безпосередньо залучена до участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) зазначених заходів, зокрема, у м. Маріуполь.
Відтак, актом службового розслідування №1581/1-22 від 01.04.2022 серед іншого встановлено, що з 24.02.2022 позивач відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.02.2022 №28 (по стройовій частині), виконував завдання з відбиття збройної агресії Російської Федерації у місті Маріуполь у складі групи посилення від ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_4 .
Відповідно до підпункту 2.6 пункту 2 розділу І Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004, вся територія Маріупольського району Донецької області (в тому числі м. Маріуполь) віднесена до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією.
Факт оточення міста Маріуполь з 02.03.2022 військовими формуваннями Російської Федерації, а також факт ведення на території цього міста у вказаний період запеклих боїв, під час яких військовослужбовці постійно піддавалися бомбардуванню та масованим обстрілам, є загальновідомим та не заперечується відповідачем по справі. 
Водночас, як встановлено судом вище, позивач вважається таким, що 21.03.2022 повернувся до місця дислокації ІНФОРМАЦІЯ_1 після виконання завдань в групі посилення при Військовій частині НОМЕР_4 . Відтак, позивач перебував в оперативному розпорядження начальника штабу оборони ІНФОРМАЦІЯ_5 – командира НОМЕР_8 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_4 ) по 20.03.2022 включно.
Крім того, суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що позивача було направлено в оперативне підпорядкування Військовій частині НОМЕР_4 , де він виконував бойові завдання командира Військової частини НОМЕР_4 , який, в свою чергу, повинен був внести особовий склад залучений до виконання бойового завдання в Журнал бойових дій, та в подальшому направляти довідки про безпосередню участь у бойових діях позивача до ІНФОРМАЦІЯ_14 , оскільки відсутність зазначених документів неможливо ставити в вину позивачу, чим обмежувати його конституційне право на належне грошове забезпечення.
Відповідно до довідки про нараховане та утримане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з січня по грудень 2022 року позивачу нараховано та виплачено “Премія захисникам” у березні 2022 року у розмірі 29550,69 грн., за лютий 2022 року така премія не нараховувалась та не виплачувалась.
Проте, доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, передбаченої Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 20.03.2022 матеріали справи не містять.
Враховуючи зазначене, оскільки наведеними вище обставинами справи спростовано твердження відповідача про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 20.03.2022, у той час, як доказів нарахування та виплати позивачу такої у повному обсязі відповідачем суду не надано, суд висновує, що позивач має право на отримання додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 20.03.2022 у збільшеному розмірі до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць. Тому, зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої винагороди, у даному випадку, є достатнім способом захисту порушених прав позивача.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон №3551-ХІІ) учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях”. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.
Як вже встановлено судом вище, відповідачем не заперечується, що позивач у період з 24.02.2022 по 20.03.2022 перебував в оперативному підпорядкуванні Військовій частині НОМЕР_4 , де він виконував бойові завдання командира Військової частини НОМЕР_4 з відбиття збройної агресії Російської Федерації у місті Маріуполь у складі групи посилення від ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відтак, наявні в матеріалах справи докази підтверджують участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України саме за період з 24.02.2022 по 20.03.2022.
Водночас, доказів включення періоду з 24.02.2022 по 20.03.2022 до періоду участі позивача у заходах національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, матеріали справи не містять.
Отже, позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача врахувати позивачу період 24.02.2022 по 20.03.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації про що видати відповідну довідку підлягають задоволенню частково.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Щодо подання позовної заяви представником за довіреністю, суд зазнає таке.
Частинами першою, другою статті 57 КАС Україні передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт 1 частини першої статті 59 КАС України).
Суд зазначає, що позовну заяву від імені позивача подано ОСОБА_3 . На підтвердження повноважень Біленка Є.Л. надана довіреність від 08.05.2025.
Враховуючи те, що адміністративна справа є незначної складності, посилання відповідача на, те, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності є хибним.
Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 20.03.2022 додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Про питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_12 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за період з 24.02.2022 по 20.03.2022 додаткову винагороду у збільшеному розмірі до 100 000,00 гривень на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Про питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не включення ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 20.03.2022 до періоду участі у заходах національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації проти України.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_12 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) включити період з 24.02.2022 по 20.03.2022 до періоду участі ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) у заходах національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, та видати відповідну довідку.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя О.О. Кошкош