1-кп/130/224/2026 
130/1652/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка в режимі відеоконференції із СІЗО м.Вінниця, в залі №3 Жмеринського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62024170040000897 від 03.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною базовою загальною – середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця Збройних сил України (посада старшого кухара господарчого відділення взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ), не судимого, у вчиненні кримінальних злочинів відповідальність за які передбачена ч.5 ст.407, ч.1 ст.382 та ч.5 ст.407 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
захисника ОСОБА_6 
В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_3 , згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2024 № 99, призначений на посаду старший кухар господарчого відділення взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16,49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.
Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби та протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким установлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання та побуту особового складу підрозділів, штабів.
Відповідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Відповідно до ст. 291-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.
Так, 19.06.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 11:40 год., солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, переважно за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 22.10.2024, коли останнього, військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , було доставлено до батальйону резерву військової частини НОМЕР_2 , який розташований в АДРЕСА_3 .
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Крім того, 27.10.2024 солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу у НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
За вказані дії ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні № 62025240040000021 від 03.01.2025 та останнього, на підставі ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.06.2025 у справі № 147/693/25 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України в порядку ч. 5 ст. 401 КК України та зобов`язано останнього невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби. Однак, 25.05.2025, після набрання ухвалою законної сили, ОСОБА_3 до військової частини не з`явився та продовжив проводити час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконання обов`язків військової служби та за час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, в правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв.
Окрім того, встановлено, що ОСОБА_3 , відповідно до ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі № 147/693/25, яка набрала законної сили 22.05.2025, звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України в порядку ч. 5 ст. 401 КК України та на нього вказаною ухвалою покладено зобов`язання невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби, однак, ОСОБА_3 , попередньо ввівши в оману правоохоронні органи та суд про своє бажання продовжити проходити військову службу, умисно, достовірно знаючи про наявність даного рішення суду, та будучи ознайомлений із ним, з метою його невиконання в частині зобов`язання повернутися до військової служби, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами та їх об`єднаннями на всій території України, не виконав ухвалу суду.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, котрі передбаченні ч.5 ст.407, ч.1 ст.382 та ч.5 ст.407 КК України і викладені в обвинувальному акті від 15.05.2026 року, щиро розкаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що злочини вчинив за обставин, викладених вище, а саме що в 19.06.2024, ОСОБА_3 самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 та знаходився у дома, що за адресою: АДРЕСА_1 , до 22.10.2024, коли його військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , було доставлено до батальйону резерву військової частини НОМЕР_2 , який розташований в АДРЕСА_3 .
Далі обвинувачений проходячи військову службу у НОМЕР_2 , знову самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та проводив час у дома в м.Жмеринка, але вказані дії ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України та в подальшому ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.06.2025 його було звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України та зобов`язано останнього невідкладно, але не пізніше 72 годин прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби. Так 25.05.2025, після набрання ухвалою законної сили обвинувачений до військової частини не з`явився та надалі знаходився за місцем проживання АДРЕСА_1 , чим фактично і не виконав рішення суду.
Обвинувачений ОСОБА_3 виявляє жаль з приводу вчинених злочинів, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинені злочин і в подальшому не вчинятиме кримінальних правопорушень.
Прокурор Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.5 ст.407, ч.1 ст.382 та ч.5 ст.407 КК України і викладений в обвинувальному акті від 15.05.2026року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , показання обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію захисника ОСОБА_6 за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та його захиснику ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 , у вчинені інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Слід зазначити, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Так, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого з`ясування усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази та надані суду відомості з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд «поза розумним сумнівом» дійшов висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану; умисного невиконання ухвали суду, що набрала законної сили; нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.5 ст.407, ч.1 ст.382 та ч.5 ст.407 КК України. 
Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є не тяжким та тяжкими злочинами, особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 з врахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, покарання в межах санкції інкримінованої статті, а саме позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.70 КК України. Оскільки на думку суду за конкретних обставин, таке покарання буде відповідати його загальній меті, а застосування більш м`якшого покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства буде не достатнім для його виправлення.
Процесуальні витрати та речові доказів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 шістдесят днів тобто до 31 липня 2026 року
Керуючись ст.ст. 349, 368, 373, 374, 475 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.407 КК України, ч.1 ст.382 КК України, та призначити покарання а саме: за кримінальні правопорушення передбачені ч.5 ст.407 КК України у виді 5 років позбавлення позбавлення; за кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарань, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Згідно ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення за період з 05.04.2026 по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 шістдесят днів тобто до 31 липня 2026 року. 
Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_1