ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/24833/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевич А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у застосуванні із січня 2020 року по травень 2023 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, при нарахуванні позивачу грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу із січня 2020 року по травень 2023 року, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач нараховував йому грошове забезпечення у заниженому розмірі, а саме виплачував посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023). Вважаючи у зв`язку із цим свої права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, що становить 1762,00 грн. На думку відповідача, оскільки норма п.3 розд.ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п.4 Постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою №103, відсутні правові підстави для обчислення грошового забезпечення за спірний період з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року. Покликаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.02.2021 у справах №200/3757/20-а, №200/3774/20-а, від 01.02.2021 у справі №240/11952/19 та від 10.09.2021 у справі №480/5496/20, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу у Державній прикордонній службі України та з вересня 2019 року до часу звільнення з військової служби 26.09.2025 включно перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.09.2025 №368-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено ОСОБА_1 з військової служби в запас згідно з підп.«г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.09.2025 №383-ОС позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення з 26.09.2025.
Як видно з особистих карток грошового забезпечення позивача за 2020-2023 роки, у період з січня 2020 року по травень 2023 року включно грошове забезпечення позивача, зокрема: посадовий оклад та оклад за військове звання, нараховувались із використанням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 (1762,00 грн). Зокрема, посадовий оклад позивача визначався як 1762,00 грн Ч 3,04 (тарифний коефіцієнт за 26 тарифним розрядом) = 5360,00 грн, оклад за військовим званням «підполковник» – як 1762,00 грн Ч 0,80 = 1410,00 грн. Із вказаних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням здійснювалося нарахування у відповідному відсотковому співвідношенні щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваних дій відповідача критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII).
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
За приписами абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 (далі – Постанова №704).
Згідно з п.2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.4 Постанови №704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова №103), п.6 якої внесено зміни до Постанови №704, зокрема, п.4 викладено в новій редакції, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постанова №103 набула чинності з 24.02.2018.
Тобто з 24.02.2018 п.4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу застосовується така розрахункова величина як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п.4 Постанови №704, та відновлено його попередню редакцію, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, з 29.01.2020 діє редакція п.4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018».
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що грошове забезпечення позивача з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно мало б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а не «на 01.01.2018».
Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 встановлено на рівні 2102,00 грн; відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX – станом на 01.01.2021 на рівні 2270,00 грн; відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX – станом на 01.01.2022 на рівні 2481,00 грн; відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX – станом на 01.01.2023 на рівні 2684,00 грн.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 04.01.2023 у справі №640/17686/21, від 13.03.2025 у справі №240/27296/21, від 16.10.2025 у справі №120/10479/24, а також у рішенні Верховного Суду від 16.12.2024 у зразковій справі №400/6254/24 (Пз/990/11/24), згідно з якими з 01.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно з якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. Практика Верховного Суду щодо застосування указаної норми права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною, і суд не бачить підстав для відступу від цих висновків, вважає їх застосовними до обставин цієї справи.
Суд відхиляє посилання відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.02.2021 у справах №200/3757/20-а та №200/3774/20-а, від 01.02.2021 у справі №240/11952/19, від 10.09.2021 у справі №480/5496/20, з огляду на те, що такі висновки сформовані за іншого правового регулювання та обставин справи. Вказані постанови стосувалися періоду до набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, якою скасовано п.6 Постанови №103, унаслідок чого було відновлено дію п.4 Постанови №704 у первинній редакції. Висновки Верховного Суду щодо застосування п.4 Постанови №704 у редакції після 29.01.2020 у подібних правовідносинах є послідовними та викладені, зокрема, у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 13.03.2025 у справі №240/27296/21 та від 16.10.2025 у справі №120/10479/24.
Посилання відповідача на п.3 розд.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII є безпідставним, оскільки відповідно до п.4 Постанови №704 у редакції, що діяла з 29.01.2020, як розрахункова величина для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням застосовується саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не мінімальна заробітна плата. Відтак положення п.3 розд.ІІ Закону №1774-VIII не виключають застосування п.4 Постанови №704 у редакції, що діяла з 29.01.2020.
Відтак, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення у заниженому розмірі, а саме – без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 (2481,00 грн) та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 (2684,00 грн), є протиправними. З тих самих мотивів відповідачем неправильно нараховувалися у спірний період інші щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення, у тому числі надбавки, доплати, премія, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких в силу вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, залежав від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату належного позивачу грошового забезпечення за спірний період з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавок та доплат, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023).
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавок та доплат, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.