ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/572/25 

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, 
м. Вознесенськ, в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, м. Одеса, 
до відповідачів 1) Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіопласт», с. Білогородка Київської області, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України , м. Одеса,
про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності, стягнення 890 148,60 грн. 

за участю представників:
від прокуратури: Младаневич З.О., службове посвідчення №082276 від 04.09.2025;
від позивача: не з`явились;
від відповідача-1: Мачкова О.П., в порядку самопредставництва, дані ЄДР;
від відповідача-2: Антонова Г.І., адвокат, ордер серії АА №1549251 від 04.03.2025;
віт третьої особи: не з`явились;
СУТЬ СПОРУ:
Керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, м. Вознесенськ (далі по тексту – прокурор) 13.02.2025 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом №53/5-1412вих.-25 від 11.02.2025 в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, м. Одеса (далі по тексту – Держаудитслужба) до відповідачів – 1) Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ (далі по тексту – АТ «НАЕК «Енергоатом»), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіопласт», с. Білогородка Київської області (далі по тексту – ТОВ «Сіопласт»), в якому просить суд:
- залучити до участі у справі Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Одеса як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору;
- визнати недійсним договір від 07.06.2021 № 53-123-01-21-06964, укладений між Відокремленим підрозділом «Южно-Українська атомна електростанція» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «Cіопласт»;
- стягнути з ТОВ «Сіопласт» на користь філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» 890 148,60 грн., а з філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» одержані ним за рішенням суду 890 148,60 грн. стягнути в дохід держави;
- стягнути з відповідачів на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову.
Позов обґрунтований тим, що за результатами проведених торгів із переможцем публічної закупівлі UA-2021-03-24-006951-a між ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «Сіопласт» був укладений договір на постачання товару №53-123-01-21-06964 від 07.06.2021 на загальну суму 890 149,60 грн. з ПДВ.
Вказаний договір був виконаний, ТОВ «Сіопласт» поставило відповідний товар, а ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» прийняло та оплатило вказаний товар.
Звертаючись з даним позовом, прокурор твердить, що під час проведення процедури закупівлі UA-2021-03-24-006951-a ТОВ «Сіопласт» вчинило узгоджені антиконкурентні дії, що суперечать Закону України «Про публічні закупівлі». Як наслідок, укладений між ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «Сіопласт» договір має бути визнано недійсним, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «Сіопласт».
Прокурор твердить, що висновки про вчинення ТОВ «Сіопласт» антиконкурентних дій встановлені у рішенні адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.08.2024 №65/66-р/к у справі №67-02/2023.
Так, рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.08.2024 №65/66-р/к у справі №67-02/2023 визнано, що учасники публічної закупівлі UA-2021-03-24-006951-a – ТОВ «Ерахім» та ТОВ «Сіопласт» вчинили порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що привели до спотворення результатів торгів із постачання товарів за вказаною закупівлею.
Відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Посилаючись на вказану норму, прокурор просить суд визнати недійсним укладений між ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «Сіопласт» договір від 07.06.2021 № 53-123-01-21-06964, застосувати наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідача-2 на користь відповідача-1 890146,60 грн. одержаних за виконання спірного правочину, та, в подальшому, стягнути з ВП «Южно-Українська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» одержані ним за рішенням суду 890 148,60 грн. в дохід держави.
Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, суд встановив таке.
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках (пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України).
За приписами частин 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Частинами 1, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
При цьому, на сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.
Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Господарський суд звертає увагу на те, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18).
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №924/524/24).
З матеріалів справи вбачається, що даний позов поданий прокурором в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, що обґрунтовано порушенням інтересів держави, оскільки вчинення ТОВ «Сіопласт» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товарів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасникам тендеру її видимості, наслідком чого стало нівелювання мети публічної закупівлі отримання товару з максимальною економією та ефективністю.
Тобто, прокурор визначив Південний офіс Держаудитслужби уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
05.11.2024 прокурор, з метою належної оцінки та самостійного звернення Держаудитслужбою із позовом до суду, звернувся до Південного офісу Держаудитслужби із запитом №53-8167вих.24, в якому повідомив про виявлені порушення під час проведення закупівлі та укладенні оспорюваного договору від 07.06.2021 № 53-123-01-21-06964.
Аналогічні за змістом запити були направлені Управлінню Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (від 06.11.2024 №53-8227вих-24), Голові Південного міжобласного територіально відділенню Антимонопольного комітету України (від 06.11.2024 №53/1-8228вих-24) та АТ «НАЕК «Енергоатом» (від 06.11.2024 №53-822вих-24).
Листом №151425-14/2160-2024 від 18.11.2024 Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області повідомило прокурора, що у зв`язку з порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції юридичними чи фізичними особами позови до суду з метою захисту інтересів держави подають Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення, що визначено ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».
Листом №65-02/4536е від 03.12.2024 Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило прокурора, що вжиття заходів стосовно визнання недійсними договорів про закупівлю товарів та послуг не відноситься до компетенції органів Комітету.
Листом №01-26564/10-вих від 25.11.2024 АТ «НАЕК «Енергоатом» повідомило прокурора, що при проведенні закупівлі інтереси держави не порушено в силу того, що відсутнє настання будь-яких негативних наслідків (збитків), а тому підстав для вжиття заходів до поновлення державних інтересів не вбачається.
Суд встановив, що відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі» Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (частина 1 статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції чинній на момент подання позову) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення фінансового контролю за ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки; дотриманням законодавства про закупівлі (частина 1 статті 2 названого Закону).
При цьому, на підставі підпунктів 8, 10 частини 1 статті 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (в редакції, чинній на момент подання позову) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, а саме звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (абзаци 1, 3 підпункту 9 пункту 4 цього Положення).
Згідно з підпунктом 20 пункту 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи. (пункт 7 цього Положення).
Листом 05.02.2025 №53/5-1174вих-25 Вознесенська окружна прокуратура повідомила Південний офіс Держаудитслужби та Управління Південного офіс Держаудитслужби, що прокуратурою, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прийнято рішення про представництво інтересів держави в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби і подання позову до АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Південноукраїнська АЕС» та ТОВ «Сіопласт» про визнання недійсним договору від 07.06.2021 №53-123-01-21-06964 та стягнення коштів у дохід держави у розмірі 890 148,60 грн.
Отже, прокуратурою вірно визначено орган, уповноважений здійснювати функції держави та захист її інтересів у спірних правовідносинах, та документально підтверджено його бездіяльність, а також дотримано порядок попереднього повідомлення такого органу, встановлений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2025 відкрито провадження у справі №911/572/25 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 10.03.2025.
Клопотання керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Південного офісу Держаудитслужби – Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.
Цією ж ухвалою суд зобов`язав АТ «НАЕК «Енергоатом» подати до суду докази оплати за отриманий товар за договором від 07.06.2021 №53-123-01-21-06964 (платіжні документи), копії усіх первинних документів, що відображають господарські операції з виконання договору від 07.06.2021 №53-123-01-21-06964.
Суд також зобов`язав ТОВ «Сіопласт» подати до суду копії усіх первинних документів, що відображають господарські операції з виконання договору від 07.06.2021 №53-123-01-21-06964.
Одночасно із позовною заявою керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області подала заяву №53/5-1411вих.-25 від 11.02.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «Сіопласт», що знаходяться на всіх рахунках відповідача в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову, а саме в сумі 890 148,60 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2025 заяву керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області №53/5-1411вих.-25 від 11.02.2025 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти, які належать ТОВ «Сіопласт» та знаходяться на його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах в межах суми позову у розмірі 890 148,60 грн., до закінчення розгляду справи Господарського суду Київської області №911/572/25.
27.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника АТ «НАЕК «Енергоатом» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позову. 
Заперечення мотивовані тим, що на момент розгляду тендерної пропозиції ТОВ «Сіопласт» у покупця ВП «Південноукраїнська АЕС» не було жодних законних підстав для відмови учаснику в участі у процедурі закупівлі чи відхилення тендерної пропозиції. Договір було виконано сторонами вчасно, в повному обсязі та без жодних зауважень.
Відповідач-1 зазначає, що рішення Південного міжобласного територіального відділення АМК України від 01.08.2024 до АТ «НАЕК «Енергоатом» не надходило. Крім того, вказане рішення не могло вплинути на дії тендерного комітету покупця щодо визначення переможця закупівлі та на результати закупівлі в минулому, оскільки вказане рішення не має зворотної дії в часі.
Відповідач-1 твердить, що на момент прийняття ВП «Південноукраїнська АЕС» рішення щодо визначення переможця закупівлі не було порушено жодного з обмежень, передбачених ст. 203 ЦК України, фінансування закупівлі здійснено за кошти акціонерного товариства. Відповідач-1 вважає, що прокурором не доведено, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Також 27.02.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача-1 подала клопотання про долучення доказів, а саме видаткової накладної від 16.06.2021 №283 на поставку товару ТОВ «Сіопласт» та документів про оплату.
05.03.2025 через систему «Електронний суд» прокурор подав відповідь на відзив, у якій твердить, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі, а позиція відповідача-1, наведена у відзиві, є безпідставною.
Прокурор зазначає, що прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасником процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог. Оголошуючи проведення спірних відкритих торгів, АТ «Енергоатом» мало на меті не просто придбати товари для підприємства, а здійснити їх на засадах конкурентності учасників відповідної закупівлі. Однак, через вчинення ТОВ «Ерахім» та ТОВ «Сіопласт» антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбулося. Вказані дії учасників закупівлі спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору постачання товарів не на конкурентних засадах, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, та навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.
05.03.2025 через систему «Електронний суд» представник ТОВ «Сіопласт» подала письмові пояснення (які за змістом є відзивом на позов), у яких твердить, що немає підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідач-2 зазначає, що взяв участь у процедурі закупівлі UA-2021-03-24-006951-а. Як вбачається з матеріалів публічної закупівлі, до участі у тендері подало заявку також ТОВ «Ерахім»; інші конкуренти ринку лакофарбової продукції мали можливість, але не скористались своїм правом на участь у тендері, відтак участь іншого учасника не могло спотворити результати тендеру. 17.06.2021 ВП «ЮАЕС» було прийнято поставлені відповідачем-2 товари; у зв`язку із настанням строку оплати ТОВ «Сіопласт» звернувся до покупця із листом про погашення заборгованості, після чого ВП «ЮАЕС» отриманий товар оплатило не у повному обсязі.
ТОВ «Сіопласт» звернувся до Господарського суду Миколаївської області у справу №915/1810/21 про стягнення залишку боргу 386 380,00 грн., а також втрат від інфляції та процентів річних. У зв`язку із повною оплатою ВП «ЮАЕС» основного боргу ТОВ «Сіопласт» подав заяву про відмову від позову у справі №915/1810/21, яка була прийнята ухвалою від 25.10.2022, провадження у справі закрито. Відтак, договір було виконано сторонами у повному обсязі.
Рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення АМК України у справі №65/66-р/к про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу прийнято 01.08.2024 і зворотної дії у часі не має.
Відповідач-2 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про скасування рішення Південного міжобласного територіального відділення АМК України у справі №65/66-р/к від 01.08.2024.
Відповідач -2 вважає, що прокурор не додав жодного доказу та не довів порушення прав чи законних інтересів держави, на захист яких подано позов, окрім вчинення учасниками закупівлі антиконкурентних узгоджених дій, які встановлені у рішенні АМК України, яке оскаржується у судовому порядку.
Відповідач-2, посилаючись на правову позицію постанов Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, твердить, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Відповідач-2 твердить, що у частині 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» наведено перелік випадків, коли договір про закупівлю є нікчемним. Випадок, коли учасники процедури порушили вимоги законів України «Про публічні закупівлі» та «Про захист економічної конкуренції» у такому переліку відсутній, отже у даному випадку належать до застосування загальні підстави ЦК України, які передбачають доведення наявності визначених законом підстав недійсності правочину. У разі оскарження правочину третьою особою – не стороною договору, крім наявності підстав для визнання такого договору недійсним необхідним є доведення порушення таким договором права або інтересу позивача.
У даному випадку порушений інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель буде відновлюватись шляхом накладення штрафу на учасників закупівель та наявної заборони таким учасникам брати участь у процедурах закупівель, якщо відповідне рішення АМКУ залишиться в силі за результатами судового оскарження. При цьому такі протиправні дії учасників під час проведення торгів не завдали шкоди матеріальним інтересам ані держави, ані органу, якого прокурор визначив позивачем. Оскільки у процедурі взяли участь лише ТОВ «Сіопласт» та ТОВ «Ерахім», не було обмежено конкурентоспроможність інших учасників ринку; матеріальних втрат також не зазнав і замовник закупівлі, позаяк тендерна пропозиція переможця була нижчою за очікувану вартість закупівлі. Крім того, закупівля фінансувалася за кошти замовника, а не за державні кошти.
06.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №911/572/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23. Клопотання обґрунтоване тим, що у справі №911/572/25 спірним є питання про застосування частини 3 ст. 228 ЦК України, у разі встановленого порушення законодавства про захист економічної конкуренції, посиланням на які прокурор обґрунтував свій позов.
07.03.2025 через систему «Електронний суд» представниця третьої особи – Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України подала пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, у яких просить позов керівника Вознесенської окружної прокуратури в інтересах держави задовольнити; розглянути справу за відсутності представника третьої особи.
07.03.2025 через систему «Електронний суд» від прокуратури надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. Прокурор твердить, що вирішуючи подібний за змістом спірних правовідносин спір, у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, Верховний Суд не знайшов підстав для відступлення від своїх попередніх висновків, викладених у постановах від 15.12.2021 у справі №922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20. Зазначив, що принцип добросовісної конкуренції учасників закупівлі закріплений у статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі», полягає у тому, що змагальність учасників ґрунтується на непевності щодо інших учасників та їх поведінки і зумовлює необхідність кожним з учасників пропонування кращих умов за найнижчими цінами. Необґрунтоване зупинення провадження, на твердження прокурора, може призвести до затягування строків розгляду, що призведе до перебування учасників у стані невизначеності та порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
У підготовчому судовому засіданні 10.03.2025 суд оголосив перерву до 01.04.2025, про що присутні представники були повідомлені особисто під розпис, а відсутні позивач та третя особа – у спосіб направлення на зареєстровані електронні кабінети ухвали про повідомлення в порядку ст. 120-121 ГПК України.
11.03.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача-1 подала клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи №916/4917/24 Господарським судом Одеської області. 
Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 відкрито провадження у справі №916/4917/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІОПЛАСТ» до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасувати рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65/66-р/к від 01.08.2024, про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції та накладання на нього штрафу.
14.03.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача Південного офісу Держаудитслужби до суду подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника Південного офісу Держаудитслужби.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2025 клопотання представника АТ «НАЕК «Енергоатом» від 06.03.2025 про зупинення провадження до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23, та клопотання представника АТ «НАЕК «Енергоатом» від 11.03.2025 про зупинення провадження до закінчення розгляду справи №916/4917/24 Господарським судом Одеської області задоволено.
Провадження у справі №911/572/25 зупинено до вирішення справи Господарського суду Одеської області №916/4917/24 та набрання остаточним рішенням у цій справі законної сили, а також до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
Зобов`язано учасників справи подати суду копію остаточного рішення у справі господарського суду Одеської області №916/4917/24 після набрання ним законної сили та рішення об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за результатами перегляду у касаційному порядку справи №922/3456/23 з метою виявлення підстав для поновлення провадження у справі.
29.12.2025 через систему «Електронний суд» представниця АТ «НАЕК «Енергоатом» на виконання ухвали суду від 01.04.2025 подала заяву, до якої долучено копію постанови ОП КГС ВС від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 та постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 у справі №916/4917/24.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.01.2026 поновлено провадження у справі №911/572/25, підготовче судове засідання призначено на 02.02.2026.
Ухвалою від 15.01.2026 задоволено заяву представника відповідача-1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою від 02.02.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу №911/572/25 до судового розгляду по суті на 03.03.2026. Забезпечено участь представника відповідача-1 Мачкової Оксани Петрівни у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
03.03.2026 через систему «Електронний суд» від Вознесенської окружної прокуратури надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у якому прокурор просить суд повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №911/572/25 та здійснювати подальший розгляд справи у підготовчому судовому засіданні, зупинити провадження у справі №911/572/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23.
Прокурор звертає увагу, що 24.02.2026 колегією суддів КГС ВС оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, якою справу №910/20111/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, однак станом на 02.03.2026 у ЄДРСР не оприлюднено повний текст вказаної ухвали.
Ухвалою від 03.03.2026 судове засідання з розгляду справи №911/572/25 по суті відкладено на 07.04.2026. Забезпечено участь представника відповідача-1 Мачкової Оксани Петрівни у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
09.03.2026 через систему «Електронний суд» АТ «НАЕК «Енергоатом» подало заперечення на клопотання прокурора про зупинення провадження у справі. Відповідач-1 зазначає, що прокурор не надав суду доказів того, що Велика Палата Верховного Суду прийняла справу №910/20111/23 до свого провадження, натомість Верховний Суд ухвалою від 20.06.2025 у справі №910/20111/23 зупиняв провадження у справі до розгляду справи №922/3456/23, тобто до тієї ж справи, що і господарський суд у даній справі.
У судове засідання з розгляду справи по суті 07.04.2026 з`явився прокурор та представники відповідачів. Позивач та третя особа повторно не з`явились, уповноважених представників для участі в судовому засіданні не направили, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора від 02.03.2026 про зупинення провадження у справі, у якому прокурор просить суд повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №911/572/25 та зупинити провадження у справі №911/572/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23, суд зазначає таке.
Перш за все, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №204/6085/20, у якій зазначено, що відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».
Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Суд встановив, що ухвалою КГС ВС від 24.02.2026 у справі №910/20111/23 справу №910/20111/23 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Правовідносини у справі №910/20111/23, до розгляду якої прокурор просить зупинити, та у справі №911/572/25, яка розглядається судом, дійсно є подібними. Разом із тим, станом на 07.04.2026 Велика Палата Верховного Суду не прийняла до свого розгляду справу №910/20111/23, а тому відсутні підстави для задоволення заяви прокурора про зупинення провадження у справі №911/572/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23.
До того ж, суд звертає увагу, що Верховний Суд ухвалою від 20.06.2025 у справі №910/20111/23 зупиняв провадження у справі до розгляду справи №922/3456/23, тобто до тієї ж справи, що і господарський суд у даній справі.
З огляду на викладене, клопотання прокурора про зупинення провадження у справі суд залишає без задоволення.
Розглянувши позов Керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби до відповідачів 1) АТ «НАЕК «Енергоатом», 2) ТОВ «Сіопласт», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності, стягнення 890 148,60 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд
УСТАНОВИВ:
24.03.2021 Відокремленим підрозділом «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (який в подальшому було перейменовано на «Південноукраїнську АЕС» згідно з постановою КМУ №1061 від 27.09.2022) в електронній системі закупівель «Prozorro» опубліковано оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі товару, а саме лакофарбової продукції, ідентифікатор публічної закупівлі UA-2021-03-24-006951-а (т.1 а.с.18).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 742 440,83 грн. без врахування ПДВ. При цьому, джерело фінансування – власний бюджет (кошти від господарської діяльності підприємства).
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано двома суб`єктами господарювання: ТОВ «Сіопласт» та ТОВ «Ерахім», що підтверджується реєстром отриманих тендерних пропозицій.
Тендерна пропозиція ТОВ «Сіопласт» становила 741 790,50 грн. без ПДВ, а ТОВ «Ерахім» – 742 440,83 грн. без ПДВ.
Упродовж аукціону розмір пропозицій та склад учасників закупівлі не змінювався.
Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ПП ТОВ «Сіопласт», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій (т.1 а.с.20).
Рішенням тендерного комітету, оформленим протоколом розгляду тендерних пропозицій від 19.05.2021 №81, вирішено визнати переможцем і акцептувати пропозицію ТОВ «Сіопласт» із тендерною пропозицією 741 790,50 грн. без ПДВ (т.1 а.с.26)
24.05.2021 замовником в електронній системі закупівель опубліковано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю з ТОВ «Сіопласт», строк поставки товарів встановлено до 20.08.2021.
07.06.2021 між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» (покупець) та ТОВ «Сіопласт» (постачальник) був укладений договір на постачання товару №53-123-01-21-06964 (далі – Договір), за умовами якого:
- постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар – код CPV 44810000-1 по ДК 021:2015 – Фарби (лакофарбова продукція) у кількості, асортименті і цінами, зазначеними у специфікації №1 (додаток до Договору №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. Рік виготовлення товару не раніше 2021 року (п.1.1);
- загальна вартість товару є твердою та складає 890 148,60 грн., з яких 148 358,10 грн. ПДВ 20% (п.2.1);
- за даним договором оплата відбувається на протязі 45 робочих днів після постачання товару згідно Специфікації №1 та виконання постачальником умов п.3.2, 6.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується (п.2.2);
- постачання здійснюється з дати публікації договору в системі Prozorro, але не пізніше 20.08.2021, на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство», або ВП ЮУАЕС відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника (п.3.1);
- датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п.3.3);
- договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою з боку покупця і діє до 31.12.2022 включно, а в частині виконання сторонами гарантійних зобов`язань – до повного їх виконання. Продовження строку дії договору можливе до його закінчення шляхом укладання відповідної додаткової угоди (п.13.1).
Разом із договором сторони підписали Специфікацію №1 (додаток №1), в якій визначили найменування, тип, технічні характеристики, код згідно з УКТ ЗЕД, кількість, ціну та суму товару.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
На виконання договору ТОВ «Сіопласт» поставило, а ДП «НАЕК «Енергоатом» прийняло передбачений специфікацією №1 товар за видатковою накладною №283 від 16.06.2021 на суму 890 148,60 грн. (т.1 а.с. 133). Факт приймання товару також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями відповідних прибуткових ордерів від 17.06.2021 (т.1 а.с. 134-143).
Покупець оплатив отриманий від постачальника товар повністю, що визнається сторонами та підтверджується платіжними дорученнями 
№УПТК/1917 від 28.09.2021 на суму 163,20 грн.,
№УПТК/1934 від 28.09.2021 на суму 110,40 грн.,
№УПТК/1935 від 28.09.2021 на суму 3120,00 грн.,
№УПТК/1936 від 28.09.2021 на суму 4996,80 грн.,
№УПТК/1937 від 28.09.2021 на суму 8380,80 грн.,
№УПТК/1938 від 28.09.2021 на суму 9002,40 грн.,
№УПТК/1939 від 28.09.2021 на суму 9782,40 грн.,
№УПТК/1940 від 28.09.2021 на суму 11 400,00 грн.,
№УПТК/1941 від 28.09.2021 на суму 59 887,20 грн.,
№УПТК/1942 від 28.09.2021 на суму 67 217,40 грн.,
№УПТК/1943 від 28.09.2021 на суму 300 000,00 грн.,
№УПТК/1944 від 28.09.2021 на суму 156,00 грн.,
№УПТК/1945 від 28.09.2021 на суму 816,00 грн.,
№УПТК/1946 від 28.09.2021 на суму 28 735,20 грн.,
№УВТК/1782 від 26.07.2022 на суму 100 000,00 грн.,
№УВТК/1884 від 02.08.2022 на суму 100 000,00 грн.,
№УВТК/1933 від 09.08.2022 на суму 100 000,00 грн.,
№УВТК/1994 від 12.08.2022 на суму 86 380,80 грн.
Тобто, укладений Договір на постачання товару №53-123-01-21-06964 від 07.06.2021 був повністю виконаний, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю UA-2021-03-24-006951-а (т.1 а.с. 33) та не заперечується сторонами.
Суд встановив, що рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/66-р/к від 01.08.2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №67-02/2023 визнано, що ТОВ «Ерахім» та ТОВ «Сіопласт» вчинили порушення, передбачене п.1 ст. 50, п.4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: товар – код CPV 44810000-1 по ДК021:2015 – Фарби (Лакофарбова продукція»). (РПЗ 9.9), ідентифікатор закупівлі: (UA-2021-03-24-006951-а), проведених ВП «ЮУАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». За вчинене порушення на обидва товариства накладено штрафи у розмірах 68 000,00 грн.
Вказане рішення було оскаржене в судовому порядку до Господарського суду Одеської області. Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.05.2025 у справі №916/4917/24, залишеним без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025, у задоволенні позову ТОВ «Сіопласт» до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відмовлено в повному обсязі.
Відтак, рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/66-р/к від 01.08.2024 залишається чинним.
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор, посилаючись на положення ч.3 ст. 228 ЦК України та ч.1 ст. 208 ГК України, просить визнати недійсним договір від 07.06.2021 № 53-123-01-21-06964, укладений між Відокремленим підрозділом «Южно-Українська атомна електростанція» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «Cіопласт», як такий, що інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор наголошував, що ТОВ «Сіопласт» та ТОВ «Ерахім» під час підготовки документації для участі у тендері (торгах) діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». Унаслідок узгодженості поведінки товариств право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників (ТОВ «Сіопласт») одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів.
Прокурор зазначав, що дії ТОВ «Сіопласт» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції в державі.
Позов прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. 
Згідно з ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст. 208 ГК України (яка була чинною у період існування спірних відносин).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
Однак, у ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою. Тобто, стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року – і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21, від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 19.12.2025 у справі №922/3456/23).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23:
«Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах: «Isaia and Others v. Italy» (від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22); «Garofalo and Others v. Italy» (від 21.01.2025, заява №47269/18 та три інші); «Imeri v. Croatia» (від 24.06.2021, заява №77668/14); «Kurban v. Turkey» (від 24.11.2020, заява №75414/10); «Balsamo v. San Marino» (від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17); «Gogitidze and Others v. Georgia» (від 12.05.2015, заява №36862/05); «Varvara v. Italy» (від 29.10.2013, заява №17475/09); «Arcuri and Others v. Italy» (від 05.07.2001, заява № 52024/99); «Air Canada v. the United Kingdom» (від 05.05.1995, заява 18465/91); «AGOSI v. United Kingdom» (від 24.10.1986, заява №9118/80).
У справі «Kurban v. Turkey» (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС, яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
Враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.»
Враховуючи викладені висновки ЄСПЛ у зазначених справах щодо конфіскації без вироку суду, а також враховуючи позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у даній справі, заявлені прокурором вимоги щодо застосування конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, порушують принцип пропорційності як щодо винного учасника правочину (ТОВ «Сіопласт»), так і щодо того учасника, який діяв добросовісно (ДП «НАЕК «Енергоатом»).
ЄСПЛ неодноразово висловлювався, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання лакофарбової продукції підрозділом державного підприємства, яке в подальшому реорганізоване в акціонерне товариство) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, натомість стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
Суд погоджується, що факт антиконкурентних узгоджених дій між учасниками закупівлі ТОВ «Сіопласт» та ТОВ «Ерахім» встановлені рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/66-р/к від 01.08.2024. 
Однак, антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК України.
Суд звертає увагу, що інші учасники закупівлі, окрім вищевказаних суб`єктів господарювання, не виявили бажання прийняти участь у закупівлі з постачання необхідного товару. Визначальним є також і те, що фінансування закупівлі здійснювалось за рахунок власного бюджету покупця, тобто коштами від господарської діяльності підприємства, а не бюджетними коштами. Також, суд не може залишити поза увагою те, що оспорюваний прокурором договір був повістю та належним чином виконаний як збоку покупця (оплата товару у повному обсязі), так і з боку постачальника (поставка товару належної якості). 
Крім того, суд встановив, що ДП «НАЕК «Енергоатом» при проведенні спірної закупівлі і укладенні оспорюваного договору діяв добросовісно, в рамках чинного законодавства та без жодного протиправного умислу.
Суд наголошує на важливості дотримання принципу пропорційності втручання щодо добросовісного власника майна, про який неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях (у даному випадку - добросовісної сторони правочину, НАЕК «Енергоатом»).
Суд вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності добросовісного учасника.
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди або збитків, і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).
У даній справі, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони.
Однак, при правильному застосуванні ч.3 ст.228 ЦК України із НАЕК «Енергоатом» мав би бути стягнутий товар, отриманий за оспорюваним правочином, тобто лакофарбова продукція, а не кошти. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило державне підприємство за рахунок власного бюджету, тобто коштами від господарської діяльності підприємства, а не бюджетними коштами, у випадку задоволення позовних вимог у викладеній прокурором редакції фактично перекладається тягар відповідальності на невинну сторону – стягнення з НАЕК «Енергоатом» його власних грошових коштів.
Тому таке стягнення в дохід держави очевидно суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для НАЕК «Енергоатом» є очевидно непропорційним втручанням в його право власності.
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про відмову у позові Керівнику Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби до відповідача АТ «НАЕК «Енергоатом», 2) ТОВ «Сіопласт», про признання договору недійсним та застосування наслідків недійсності, стягнення 890 148,60 грн.
Відповідно до частини 9 статті 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Відтак, накладені ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2025 заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «Сіопласт» – підлягають скасуванню.
У зв`язку із відмовою у позові відповідно до ст. 129 ГПК України суд залишає за прокурором витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 145, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову Керівнику Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби відмовити повністю.
2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2025 у справі №911/572/25, а саме скасувати арешт, накладений на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіопласт» (08140, Київська обл., с. Білогородка, вул. Михайла Величка, буд. 7, н/п 70, ідентифікаційний код 35848260) та знаходяться на його рахунках в банківських або інших фінансово-кредитних установах в межах суми позову у розмірі 890 148,60 грн.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення підписано 05.06.2026.

Суддя О.В. Конюх