Справа №345/2517/26 
Провадження № 2/345/2107/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е

10.06.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Крикун Тетяна Олександрівна, до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_3 , КП «УК «ДОБРОДІМ» та Виконавчого комітету Калуської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
24 квітня 2026 року представник позивача – адвокат Крикун Т.О. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_3 , КП «УК «ДОБРОДІМ» та Виконавчого комітету Калуської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є наймачем житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 11,8 кв.м, яке перебуває в управлінні (обслуговуванні) комунальної власності міста Калуша на підставі договору від 15.04.2026 року. Раніше між сторонами укладалися договори найму житла у гуртожитку комунальної власності міста у серпні 2012 року та 05.01.2015 року. Зазначене житлове приміщення було надано для проживання позивачу, її брату ОСОБА_3 та їх батьку - відповідачу у справі ОСОБА_2 . У вказаному житлі зареєстровані позивач, відповідач та третя особа - ОСОБА_3 . Представник позивача звертає увагу суду на те, що з серпня 2019 року відповідач фактично припинив проживання у зазначеному житловому приміщенні. Факт його непроживання понад один рік за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом від 06.03.2026 року, складеним КП «УК «Добродім», а також може бути підтверджений показаннями свідків. Водночас відповідач протягом цього часу не здійснює оплату за житло та не несе витрат на його утримання, у зв`язку з чим такі витрати позивач несе одноосібно. Крім того, зазначається, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні понад шість місяців, у зв`язку з чим є таким, що втратив право користування цим житлом. Добровільно з реєстрації місця проживання у спірному житлі відповідач не знявся, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві 10 днів для усунення недоліків.
09.05.2026 року від представника позивача – адвоката Крикун Т.О. до суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Калуський міськрайонного суд Івано-Франківської області від 15.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, а також задоволено клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Крикун Т.О. про витребування доказів та витребувано в Управлінні «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Калуської міської ради інформацію про осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з даними Реєстру територіальної громади.
Витребувана ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2026 року інформація надійшла до суду 20.05.2026 року від Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Калуської міської ради та долучена до матеріалів справи.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Крикун Т.О. у судове засідання не з`явилися. Водночас від представника позивача – адвоката Крикун Т.О. надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, зокрема щодо непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин та невиконання ним обов`язків щодо утримання житла, і просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Представник третьої особи - КП «УК «ДОБРОДІМ» у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та при вирішенні спору поклалася на розсуд суду.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Калуської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. У поданій заяві представник виконавчого комітету зазначив норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та звернув увагу суду на те, що доводи позивача підлягають доведенню належними, допустимими та достатніми доказами, які мають бути досліджені та оцінені судом у їх сукупності. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та через оголошення на офіційному сайті Судової влади.
Суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.)
У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є наймачем житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 11,8 кв.м, яке перебуває в управлінні (обслуговуванні) комунальної власності міста Калуша на підставі договору найму від 15 квітня 2026 року. 
Раніше між сторонами укладалися договори найму житлового приміщення у гуртожитку комунальної власності міста у серпні 2012 року та 05 січня 2015 року.
Вказане житлове приміщення було надано для проживання позивачу, її брату ОСОБА_3 та їх батьку відповідачу у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У зазначеному житлі зареєстровані позивач, відповідач та третя особа ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що, за твердженням позивача, відповідач з серпня 2019 року фактично припинив проживання у спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт непроживання відповідача, підтверджується актом від 06 березня 2026 року, складеним КП «УК «Добродім».
Позивач також зазначає, що відповідач протягом тривалого часу не здійснює оплату за користування житлом та не бере участі в утриманні житлового приміщення, у зв`язку з чим відповідні витрати несе позивач.
Окрім того, зазначено, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні понад шість місяців, однак добровільно з реєстрації місця проживання не знявся.
Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Право користування жилим приміщенням позивача порушено і підлягає судовому захисту.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Суд застосовує при вирішенні цього спору житлове законодавство, зокрема положення Житлового кодексу України в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин.
Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, врегульовані нормами ЦК України та ЖК України.
Відповідно до Закону України «Про основні засади житлової політики» від 13.01.2026 (який набрав законної сили 15.02.2026) Житловий кодекс України втратив чинність, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Суд також враховує зміни житлового законодавства, зокрема набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики». Водночас спірні правовідносини у даній справі виникли значно раніше - на момент вселення членів сім`ї до спірного житлового приміщення та подальшого фактичного проживання сім`ї у квартирі. Отже, правовідносини щодо користування спірним житловим приміщенням виникли та тривали у період дії положень Житлового кодексу України, які регулювали порядок користування житлом державного та комунального житлового фонду. Враховуючи принцип незворотності дії законів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України, а також те, що спірні житлові правовідносини сформувалися за дії зазначених норм, суд застосовує положення статей Житлового кодексу України для оцінки прав та обов`язків сторін у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч. ст. 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст.ст. 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання.
З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є повністю обґрунтованими та підтвердженими належними письмовими доказами.
Позивачем належним чином доведено, а судом встановлено факт тривалої відсутності відповідача ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні з 2019 року по теперішній час (понад 6 років), що значно перевищує встановлений законом шестимісячний строк тимчасової відсутності наймача (члена сім`ї наймача).
Будь-яких поважних причин свого непроживання у спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , або обставин, які б перешкоджали йому користуватися житлом, відповідачем суду не надано, а судом таких обставин не встановлено. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що його виїзд мав добровільний характер, є тривалим та фактичним, що свідчить про втрату інтересу до користування спірним житлом.
Відомості про забезпечення відповідача іншим житлом у матеріалах справи відсутні, однак встановлено, що відповідач упродовж тривалого часу не бере участі в утриманні спірного житлового приміщення та не здійснює оплату за його користування.
Оскільки тривала відсутність відповідача, який фактично не проживає у спірному житловому приміщенні, порушує права позивача як наймача житла, створює йому перешкоди у повній реалізації своїх прав та обов`язків, зокрема пов`язаних із самостійним несенням витрат на утримання житла та оплату житлово-комунальних послуг, порушені житлові права позивача як наймача (користувача) жилого приміщення підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі статей 41, 47, 58 Конституції України, статей 71, 72 Житлового кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про основні засади житлової політики», та керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263–265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Крикун Тетяна Олександрівна, до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_3 , КП «УК «ДОБРОДІМ» та Виконавчого комітету Калуської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: