СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
Справа № 306/100/26
Провадження № 2/306/415/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року    м. Свалява 

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого-судді Уліганинця П.І.
за участю секретаря судового засідання Сова-Фафула А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з держави Російська Федерація 12000000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В обгрунтування доводів посилається не те, що у зв?язку зі збройною агресією Російської Федерації на територію України 20.06.2023 року був мобілізований до лав Збройних Сил України і проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді електрогазозварник/водій. Має статус учасника бойових дій, особи з інвалідністю 2 групи, ветеран війни. Вказує, що у період часу з 17.08.2023 року по 16.09.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією РФ. 16.09.2023 року, перебуваючи в районі с.Вербове, Пологівського району, Запорізької області, внаслідок атаки ворожого дрону отримав поранення /контузію, каліцтво/, пов?язане із захистом Батьківщини. Вимоги мотивує тим, що в момент отримання поранення зазнав сильного фізичного болю різного ступеня та інтенсивності. Фізичні та психологічні страждання, обумовлені пораненням, відчував протягом всього періоду лікування та реабілітації. Ушкодження здоров?я спричинило тривалу депресію і назавжди змінило життя, фізичні та психологічні наслідки поранення продовжує відчувати щодня. Зазначає, що події поранення дуже сильно вплинули на психологічний, фізичний і моральний стан, погіршили загальну якість життя, здатність повноцінно займатися діяльністю, на яку був здатний до ушкодження здоров`я, оскільки під час вибухів пошкодив ногу, яку в подальшому ампутували. Вказує, що не може пристосуватись і соціалізуватись в суспільстві, через поранення реалізовувати себе в житті. Просить суд стягнути з держави Російська Федерація на свою користь кошти, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 12 000 000 грн.
Суд своєю ухвалою від 22.01.2026 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.04.2026 року.
Учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися.
Позивач надав до суду заяву в якій просив дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити (а.с.22).
Представник відповідача держави РФ в особі Міністерства юстиції РФ в судове засідання не з`явився. Про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином. 
Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Розміщено оголошення на веб-сайті Свалявського районного суду Закарпатської області про виклик відповідача у судове засідання (Верховним Судом у постанові від 14.04.2022 року, справа № 308/9708/19 вказано, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема РФ, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також встановив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. З 24.02.2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Зупинення провадження у справі призведе до безпідставного зволікання з розглядом справи, що не сприятиме якнайкращому захисту інтересів позивача).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд проводить розгляд без участі сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ:
Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, місце народження є м. Слов`янськ, Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (копія паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Слов`янським РВ УМВС України в Донецькій області від 24.12.2002 року, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_3 , виданої Державною податковою адміністрацією України від 19.02.2008 року, а.с. 5-6). Згідно довідки від 11.04.2024 року за №2111-5003228922 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою: 
Згідно військового квитка серії НОМЕР_4 від 20.06.2023 року НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебував на військовій службі в збройних силах України у військовій частині НОМЕР_5 , військовій частині НОМЕР_6 на посаді електрогазозварник/водій. Згідно посвідчення серії НОМЕР_7 від 23.02.2024 року, виданого командуванням Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, довідки про безпосередню участь осрби у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації прот Україниі від 19.12.2025 року за №4562 позивач є учасником бойових дій (а.с. 7-9).
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 30.10.2023 року за №932/2034, виданої командиром військової частини НОМЕР_6 , свідоцтва про хворобу №744/1 від 21.03.2024 року, складеного ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Захілного регіону за розпорядженням начальника військово-медичного клінічного центру Західного регіону - ОСОБА_1 16 вересня 2023 року отримав: Мінно-вибухова травма. Вогнепальне осколкове сліпе поранення правого стегна та правої гомілки. Сторонні тіла (метал) м?яких тканин правого стегна та правої гомілки. Гостра ішемія правої нижньої кінцівки III ступеня (турнікет 10 годин). Ішемічна контрактура правих колінного, гомілковостопного суглобів та суглобів стопи. Вогнепальне осколкове дотичне поранення задньої поверхні грудної клітки. Діагноз та постанова ВЛК про причиний зв`яок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Наслідки вибухової травми (16.09.2023), вогнепального осколкового поранення правого стегна і гомілки у вигляді ампутаціної кукис правої ножньої кінцінки на рівні верхньої третини стегна після операції ампутації (16.09.2023) з приводу турнікетного синдрому та гострої ішемії зі значним порушенням функції правої нижньої кінцівки. Синдром фантомного болю. Поранення пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно класифіувції тяжкості отриманих травм - травма відноситься до тяжких (наказ Міністерства оборони України за №370 від 04.07.2007 року, а.с.10-11).
Згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №711518 станом на 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано інвалідом другої групи, без терміну, без переогляду, у зв`язку з захворюванням пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с. 12).
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №104459, виданої головою МСЕК від 22.04.2024 року - ОСОБА_1 за ступенем втрати професійної працездатності втратив 80 % (відсотків) у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини (а.с. 13).
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).
Статтею першою Закону України «Про оборону України» року визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.
Згідно ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди; ст.48 Закону України «Про міжнародне приватне право», до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія; п.3 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
24.02.2022 року Російська Федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України.
02.03.2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН.
27.04.2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
14.04.2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Здійснивши збройну агресію відносно України, РФ порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією.
Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.
Враховуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Таким чином, РФ, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, а звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.
За приписами ч.ч.5,9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Статтею 11 Європейської конвенції про імунітет держави ЕТS № 74 від 16 травня 1972 року передбачено, що країна, яка домовляється, не може посилатися на імунітет від юрисдикції в суді іншої договірної країни, якщо судовий розгляд стосується відшкодування за тілесні ушкодження або матеріальну шкоду, що викликані фактом, який мав місце на території держави, де проводиться судовий розгляд, і якщо особа, що спричинила шкоду, знаходилася там в той момент, коли цей факт мав місце.
Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
На підставі вищевикладеного, суд встановив, що діями з боку РФ було порушено гарантоване ст.41 Конституції України право власності позивача, тобто безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є РФ.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно зі ст. 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь - якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12.07.2007).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року, справа №752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 року в справі №279/1834/22).
При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, слід враховувати те, що: дійсно внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; - законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії російської федерації проти України тощо.
Відповідно до вимог «Правила суду компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.
Частиною дев`ятою статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. №1207-VI1 передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду ОСОБА_1 зазначив, що саме внаслідок збройної агресії РФ проти України, він зазнав значної моральної шкоди, яка полягає у фізичних та психологічних стражданнях, обумовлених пораненням, тривалій депресії, погіршеному психологічному та моральному стані та має наступні негативні прояви: інвалідність (ампутація ноги), він не може повноцінно виконувати свої соціальні функції батька, голови родини; порушено його налагоджений звичайний спосіб життя, постійне відчуття паніки, відчаю; наявність численних різноманітних неприємних відчуттів, які спричиняють неспокій; відчуття невпевненості в собі; знижений настрій, відчуття пригніченості.
Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України- завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотність порушення його конституційних прав, вимушених змін у його житті, спричинених наслідків та їх невідворотність, приймаючи до уваги умисний характер дій РФ, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 12000000 грн., що є достатнім та справедливим розміром компенсації за заподіяну ОСОБА_1 шкоду. На переконання суду, відшкодування позивачу моральної шкоди, які завдані збройною агресією Російської Федерації проти України саме у такому розмірі, відповідатиме заподіяним йому моральним стражданням і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди.
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
Однак, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Поскільки вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно), суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави України за ставками, встановленими ст. 4 Закону України “Про судовий збір” №3674-VI від 08.07.2011 року на день постановлення рішення у розмірі 180 000 грн. 
Статтею 129 – 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Відповідно до норм ст. 124 Коституції України - юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Керуючись ст. 13, 81, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 282, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.16, 20, 23, 1197 ЦК України, на підставі Закону України «Про оборону України», Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про міжнародне приватне право», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на відшкодування моральної шкоди 12 000 000 грн. (дванадцять мільйонів гривень 00 коп.), яка завдана збройною агресією Російської Федерації проти України.

Стягнути з держави Російська Федерація в дохід держави України (отримувач: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) - судовий збір  у розмірі 180000 грн. (сто вісімдесят тисяч гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ   П.І.Уліганинець 
08.06.2026 року.