ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/4395/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025
у складі колегії суддів: Шапран В.В. - головуючий, Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
та на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025
суддя: Котков О.В.
у справі № 910/4395/25
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"
до приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 
про стягнення заборгованості,
за участю представників: 
від позивача: Андрієвська О.В.,
від відповідача: Мартьянова Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулося до господарського суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 4 982 280,37 грн за неналежне виконання договору №0204-09021 від 01.07.2019 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови вказаного договору в частині своєчасної сплати вартості купленої електричної енергії за "зеленим тарифом", у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість, яка складається з інфляційних втрат у сумі 3 954 443,99 грн та 3% річних у сумі 1 027 836,38 грн.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі №910/4395/25, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025, позов задоволено повністю.

Судові рішення мотивовані доведеністю порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо своєчасності оплати отриманої послуги.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у даній справі скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права (ч. 2 ст. 625 ЦК України) без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема:
- від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 (сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові); оскільки відповідач не здійснював користування коштами, належними до сплати позивачу, позовні вимоги про стягнення 3% річних є необгрунтованими;
- Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання). 

Отже, на думку скаржника, Велика Палата Верховного Суду принципово наголошує на тому, що зменшення судом нарахованих відсотків річних та штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є юридично можливим, а відтак, відмова судів попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях у розгляді питання про зменшення зазначених нарахувань є хибною та такою, що не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 по справі № 902/417/18.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" просить залишити її без задоволення як безпідставну та необґрунтовану. 

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є оператором системи передачі (надалі - ОСП) на якого, зокрема, покладено функції адміністратора розрахунків (АР).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) згідно постанови №429 від 14.06.2018, здійснює постачання електричної енергії споживачам та є учасником ринку електричної енергії.

01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (відповідач) укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0204-09021, відповідно до п. 1.1 якого, для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим тарифом», надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг.

Згідно з пп. 2 п. 3.1 договору постачальник послуг зобов`язаний затверджувати вартість послуг у регулятора відповідно до глав 11 та 12 Порядку (глав 4, 12, 14 та 15 в редакції додаткової угоди №8, що поширюється на правовідносини, які виникли 26.01.2024).

Замовник зобов`язаний у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуги, погодженої замовником та затвердженої регулятором (пп. 4 п. 3.3 договору).

Вказаний договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 31.12.2024 (п. 8.1 договору в редакції додаткової угоди №9).

На виконання умов договору позивачем відпущено, а відповідачем прийнято та оплачено у період з червня 2024 по серпень 2024 року послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел на підставі договору на загальну суму 158256500,33 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг, підписаними сторонами без зауважень та претензій (акти №6 від 30.06.2024 на суму 51901695,89 грн, №7 від 31.07.2024 на суму 46438379,12 грн, №8 від 31.08.2024 на суму 59916425,32 грн).

Проте, оплата послуг за спірний період по вищевказаних актах здійснювалась відповідачем з простроченням строку, встановленого умовами договору та Порядку, що фактично не заперечувалось самим відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями за період з 06.08.2024 по 19.03.2025.

Наведене слугувало підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" з даним позовом до суду про стягнення з приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» інфляційних втрат у сумі 3954443,99 грн та 3% річних у сумі 1027836,38 грн нарахованих за період з 21.11.2024 по 02.04.2025.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та господарського суду апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21).

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що оплата послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за спірний період здійснювалась відповідачем з простроченням строку, встановленого умовами договору та Порядку.

Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, перевірено розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних на підставі норм ст. 625 ЦК України, та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% у розмірі 1027836,38 грн та інфляційні втрати у розмірі 3954443,99 грн. 

Підставою касаційного оскарження відповідач вказує п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги відповідача базуються на неврахуванні судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, щодо можливості суду за певних умов зменшити розмір 3% річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. А також викладених у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19, згідно з якими сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки за доводами відповідача він не здійснював користування коштами, належними до сплати позивачу, то позовні вимоги про стягнення 3% річних є необґрунтованими.

Верховний Суд зазначає, що визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.

До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 уточнила, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Таким чином, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Тобто суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору 3% річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

З урахуванням наведеного Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення суми 3 % річних, оскільки суд не може зменшити визначений ЦК України мінімальний розмір 3% річних.

У справі № 914/1001/19 Верховний Суд зазначив, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні втрати, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постанові від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.

У касаційній скарзі відповідач, також зазначає, що через несплату позивачем отриманих послуг з передачі електричної енергії, у відповідача виникла ситуація з несвоєчасною виплатою заборгованості за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Також відповідач, з посиланням на ч. 1 ст. 614 ЦК України, вказує, що вина відповідача у затримці оплати послуг наданих позивачем відсутня.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на доводи про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, відхиляються Судом, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання та не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Водночас застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно з ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки відповідачем послуга зі збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії своєчасно не сплачена, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для з стягнення з відповідача нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат у розмірі визначеному судом.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, що викладені у наведених скаржником постановах.

За встановлених обставин, наведені у касаційній скарзі відповідача доводи не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду, оскільки наведені скаржником обставини неврахування висновків Верховного Суду та неправильного застосування судами норм статті 625 ЦК України при вирішенні цього спору не підтвердилися.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 у справі №910/4395/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець 

О. А. Кролевець