ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/3574/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників учасників:
позивача - ОСОБА_1.
відповідача - ОСОБА_2.
розглянувши у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 (у складі колегії суддів: Тищенко А.І. (головуючого), Мальченко А.О., Михальської Ю.Б.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 (суддя Селівон А.М.)
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_3
до Дочірнього підприємства державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2"
про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі також Міністерство, Позивач) звернулося з позовом до Дочірнього підприємства державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" (далі - Відповідач, Підприємство, Скаржник) про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_5 попередньої оплати та ІНФОРМАЦІЯ_6 за прострочення поставки товару за державним контрактом від 30.06.2022 № НОМЕР_1 на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_12 (далі - Контракт).
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом в частині поставки попередньо оплаченого товару.
1.3. Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024, позовні вимоги Міністерства задоволено частково: присуджено до стягнення пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_7 
В частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_5, пені у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_8 відмовлено (розмір пені та штрафу зменшено судом на 80%).
1.4. Судові рішення мотивовані тим, що Позивач не відмовлявся від державного контракту, приймав від Відповідача виконання за контрактом, який діє до 31.12.2023. Підстави для стягнення з Відповідача суми попередньої оплати за чинним контрактом відсутні з огляду на норми статті 693 Цивільного кодексу України. 
Станом на дату направлення Відповідачу пропозиції про повернення суми попередньої оплати, як і станом на день звернення Позивача з позовом у цій справі до суду, 11-місячний строк, передбачений контрактом для перерахування попередньої оплати, не сплинув, що підтверджує необґрунтованість позовної вимоги про повернення Позивачу вказаної суми ІНФОРМАЦІЯ_5.
1.5. Постановою Верховного Суду від 16.07.2024 задоволено касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3, рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
При цьому Верховний Суд зауважив, що суди попередніх інстанцій не врахували змісту частини другої статті 693 Цивільного кодексу України та дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення з Відповідача попередньої оплати за непоставлений товар згідно Контракту, який продовжує свою дію, всупереч встановленим обставинам поставки Відповідачем лише частини товару. 
Також судом касаційної інстанції встановлено неправильне застосування судами приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, а саме без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №902/959/19, від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 16.12.2021 у справі №925/1386/19.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026, провадження у справі в частині стягнення ІНФОРМАЦІЯ_5 попередньої оплати закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з Підприємства на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_9
2.2. Суди встановили, що Відповідачем було поставлено товар та повернуто попередню оплату за Контрактом на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_5 після звернення до суду з позовною заявою та відкриття провадження у справі, що сторонами не заперечується та, відповідно, є підставою для закриття провадження у справі у цій частині відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
2.3. Частково задовольняючи позов про стягнення пені та штрафу, суди керувалися відсутністю доказів понесення Позивачем збитків, спричинених простроченням виконання зобов`язання Відповідачем, загальними засадами цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності) та реалізував своє право на зменшення розміру штрафних санкцій на 80 % і стягнув пеню у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_10. У свою чергу суд апеляційної інстанції визнав таке зменшення оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
2.4. Відповідач не погодився з такими сумами присуджених до стягнення пені та штрафу і скористався правом касаційного оскарження судових рішень у справі в цій частині.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 14.04.2026 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та призначено справу до розгляду в закритому судовому засіданні.
3.2. У своїй касаційній скарзі Відповідач просить Суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 в частині стягнення пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_11 штрафу (згідно його контррозрахунку). 
3.3. Підставами касаційного оскарження Підприємство визначило неврахування судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.04.2025 у справі № 910/3690/24 та від 09.11.2023 у справі № 910/12371/22. 
3.4. Міністерство правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалося. 
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. 30.06.2022 між Міністерством (замовник) та Підприємством (виконавець) укладено державний Контракт на поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_12 НОМЕР_2, відповідно до якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства товари, зазначені в специфікації товарів ІНФОРМАЦІЯ_12 (далі - специфікація, додаток 1 до Контракту), що постачаються з метою ІНФОРМАЦІЯ_13, а замовник - прийняти його через визначеного вантажоодержувача та оплатити такий товар (пункт 1.1).
Згідно з пунктом 1.2 Контракту підставою його укладення є введення в Україні 24.02.2022 воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію", Указу Президента України від 24.01.2022 №66/2022 "Про використання Збройних Сил України та інших військових формувань", постанови Кабінету Міністрів України №169 від 28.02.2022 "ІНФОРМАЦІЯ_26", "ІНФОРМАЦІЯ_14", затвердженого Міністром оборони України № 3242/з від 05.03.2022 (зі змінами), листи виконавця від 21.06.2022 та 23.06.2022.
У Контракті сторони погодили предмет договору, якість, комплектність та гарантійний термін товару, суму договору, порядок здійснення оплати, порядок здійснення поставки товару, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, обставини непереборної сили, порядок вирішення спорів, строк дії договору тощо.
Так згідно пункту 10.1 Контракту останній набирає чинності після підписання додаткової угоди щодо взяття бюджетних зобов`язань і діє до 31.12.2023 року.
Додаткова угода щодо взяття бюджетних зобов`язань укладається сторонами не пізніше 25.07.2022 за таких умов: отримання іноземним постачальником (виробником) товару дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни, в якій розміщується постачальник (виробник) товару, на здійснення міжнародної передачі товарів військового призначення, що є предметом даного контракту; проведення сторонами технічної інспекції товару з позитивним результатом та надання замовнику звіту за результатами її проведення із підтверджуючими матеріалами (фото, відео фіксація).
Також між сторонами підписано ряд додаткових угод: №1 від 25.07.2022, №2 від 07.09.2022, №3 від 22.12.2022, №4 від 26.06.2023, №5 від 20.07.2023 та №6 від 07.11.2023, якими вносились зміни до окремих пунктів Контракту.
Зокрема, пунктом 1 додаткової угоди №1 від 25.07.2022 визначено, що Контракт набирає чинності після підписання додаткової угоди щодо взяття бюджетних зобов`язань і діє до 31.12.2023; іншими додатковими угодами змінювався пункт 2.1 розділу 2 Контракту щодо загальної вартості товару та, відповідно, специфікація.
4.2. Умовами Контракту з урахуванням специфікації визначено наступні граничні строки поставки товару:
- ІНФОРМАЦІЯ_154.3. За доводами Позивача, свої зобов`язання щодо поставки товару відповідно до умов Контракту та специфікації і здійсненої передплати на суму ІНФОРМАЦІЯ_5 Відповідач у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного і господарського законодавства та умовам Контракту, не виконав, у результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед Позивачем у вказаному розмірі передплати, яку останній просив стягнути. Враховуючи, що поставка товару та повернення попередньої оплати здійснена Відповідачем після звернення до суду з даним позовом та на момент розгляду справи по суті предмет спору у вказаній частині відсутній, провадження у справі в частині стягнення ІНФОРМАЦІЯ_5 попередньої оплати за Контрактом закрито у відповідності до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України та у цій частині у касаційному порядку не переглядається.
4.4. Разом з цим, у зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань зі своєчасної поставки товару за Контрактом, Позивачем згідно пункту 7.2 нараховано та пред`явлено до стягнення з Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_16 за порушення поставки на понад 30 днів.
4.5. Водночас, як встановили суди, Відповідач під час розгляду справи судами частково виконав свої зобов`язання з поставки товару, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі майна.
4.6. При цьому товар, строк поставки якого визначений у специфікації, мав бути поставлений у кількості ІНФОРМАЦІЯ_17 (тобто не в обумовленій кількості та з простроченням строків поставки).
4.7. В такий спосіб, з урахуванням вказаних поставок згідно долучених до матеріалів справи первинних документів станом на 16.11.2023 (дата ухвалення рішення Господарського суду міста Києва) підтверджується поставка Відповідачем та прийняття Позивачем за Контрактом ІНФОРМАЦІЯ_18.
Крім цього, під час нового розгляду справи Відповідачем також було частково виконано зобов`язання з поставки товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_19.
4.8. Тобто після звернення Позивача до суду з позовом у цій справі Відповідачем на виконання Контракту було поставлено ІНФОРМАЦІЯ_20
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника. Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах, зокрема, від 17.01.2023 у справі № 910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 15.01.2026 у справі № 916/411/23, від 04.02.2026 у справі № 920/1557/24 та інших. 
5.4. У справі, що переглядається, предметом спору є вимога про стягнення попередньої оплати, пені та штрафу за прострочення виконання Відповідачем зобов`язання за Контрактом.
5.5. У свою чергу предметом касаційного перегляду у цій справі № 910/3574/23 є судові рішення місцевого та апеляційного судів, ухвалені за результатами вирішення спору за позовом ІНФОРМАЦІЯ_3 до Підприємства в частині стягнення пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_21
5.6. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме щодо неврахування судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.04.2025 у справі № 910/3690/24 (щодо зміни товарних зобов`язань продавця на грошові внаслідок реалізації покупцем права вимоги повернути попередню оплату) та від 09.11.2023 у справі № 910/12371/22 (щодо застосування орієнтовної ціни при розрахунку штрафних санкцій), колегія суддів зазначає наступне.
5.7. Як обґрунтовано встановили суди попередніх інстанцій з огляду на правову природу Контракту, між сторонами справи укладено договір поставки.
5.8. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 173 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
5.9. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
5.10. Частиною першою статті 216 та статтею 218 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Статтею 230 вказаного кодексу встановлено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
5.11. У відповідності до норм статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
5.12. Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі 20 % вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
5.13. Суди встановили, що відповідно до пункту 7.2. Контракту за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної суми.
5.14. Як вже зазначалося, з урахуванням визначеної умовами Контракту специфікації суди попередніх інстанцій встановили граничний строк поставки товару: ІНФОРМАЦІЯ_22.
5.15. З урахуванням того, що Відповідачем порушено зобов`язання зі своєчасної поставки товару за Контрактом, Позивачем згідно з пунктом 7.2 Контракту нараховано та пред`явлено до стягнення з Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_23 7% штрафу за порушення поставки більше 30 днів. 
5.16. У відповідності до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. При цьому перебіг часу, за який нараховуються пеня, проценти річних, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
5.17. Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
5.18. За таких обставин суди обґрунтовано виснували, що оскільки умови спірного Контракту не містять будь-яких додаткових застережень (зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до повної сплати заборгованості", "до повного погашення боргу" тощо), які свідчили б про визначення в ньому іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж визначеного вищенаведеною нормою частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, то пеня за прострочення виконання Відповідачем зобов`язань за Контрактом має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
5.19. З огляду на граничні строки виконання зобов`язань з поставки товару (01.10.2022, 01.11.2022, 01.12.2022, 25.12.2022) та, відповідно, початок періоду прострочення (02.10.2022, 02.11.2022, 02.12.2022, 26.12.2022), Позивачем здійснено нарахування пені станом на момент подання позову до суду (15.03.2023). В такий спосіб суди зазначили про нарахування Позивачем пені за період з 02.10.2022 по 15.03.2023, тобто в межах визначеного згідно приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку можливого нарахування пені. Також суди обґрунтовано виснували, що виходячи з вартості першої партії товару станом на ІНФОРМАЦІЯ_24 розрахунок пені має здійснюватися з урахуванням саме визначеної на момент нарахування вартості партії товару.
5.20. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та водночас відхиляє протилежні доводи Скаржника і звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у цій справі вже виснувано: "Водночас у справі №910/3574/23 суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, врахувавши обмеження у шість місяців для нарахування пені, передбачене згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України та встановивши, що додаткова угода №5 до Контракту (якою затверджено специфікацію у новій редакції) була укладена 20.07.2023, у здійсненні перевірки наведеного позивачем розрахунку пені та штрафу залишив поза увагою те, що розрахунок штрафних санкцій наведений позивачем станом на час подання позову (15.03.2023) з моменту, коли зобов`язання з поставки кожної окремої партії товару мало бути виконано, відповідно суд не обґрунтував підстав для нарахування ним (судом) пені та штрафу за прострочення постачання першої партії товару на суму, яка визначена у специфікації, що затверджена згідно з додатковою угодою від 20.07.2023 №5 до Контракту (а не на суму, вказану у специфікації у первісній її редакції)".
5.21. В такий спосіб, з урахуванням висновків Верховного Суду, судами обґрунтовано визначено, що нарахування пені за прострочення постачання товару починається з наступного дня після настання обумовленої контрактом дати, до якої мав бути поставлений товар, тобто з 02.10.2022 за прострочення постачання першої партії.
5.22. Станом на момент подання позову до суду, тобто 15.03.2023, вартість першої партії товару становила ІНФОРМАЦІЯ_25 а тому розрахунок пені має здійснюватися виходячи саме з визначеної на момент нарахування пені вартості партії товару.
5.23. Отже, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованих висновків, що розрахунок штрафних санкцій має здійснюватися за ціною товару, яка була визначена станом на момент порушення, тобто під час прострочення, від визначеної в контракті вартості, адже Позивач не міг за іншою ціною розрахувати розмір штрафних санкцій, яка ще не була відома на час пред`явлення позову. При цьому суди врахували, що всі специфікації, якими змінювалася вартість поставленого товару, були укладені після закінчення шестимісячного строку, за який допускається нарахування штрафних санкцій.
5.24. Щодо доводів касаційної скарги про те, що після звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 06.02.2023 до Відповідача з вимогою про повернення суми здійсненої передоплати за непоставлений товар в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_5 в силу приписів частини другої статті 693 Цивільного кодексу України з вказаної дати (06.02.2023) зобов`язання Відповідача з поставки товару (негрошове/товарне) припинилося, а натомість виникло зобов`язання повернути Позивачу суму попередньої оплати (грошове), Верховний Суд зазначає наступне.
5.25. Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати, тобто можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.
5.26. У постанові від 24.04.2025 у справі № 910/3690/24, на яку посилається Відповідач у своїй касаційній скарзі, Верховний Суд виснував про відсутність обмежень в реалізації скаржником передбаченого частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України права або вимагати передання оплаченого товару, або повернення суми попередньої оплати шляхом подання позову до суду. За висновком Верховного Суду у справі № 910/3690/24, реалізація цього права позивачем у спірних правовідносинах призвела до зміни товарних зобов`язань відповідача на грошові, що узгоджується з приписами статті 653 Цивільного кодексу України. Водночас, зважаючи на встановлені судами обставини продовження виконання договору після першої вимоги про повернення попередньої оплати, Суд відхилив посилання на повторність такої вимоги та зазначив, що волевиявлення сторони за частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України має бути однозначним. 
5.27. Водночас за обставинами цієї справи № 910/3574/23, після направлення звернення від 06.02.2023, і вже навіть після звернення Позивача до суду з позовною заявою, Відповідачем на виконання Контракту було поставлено ІНФОРМАЦІЯ_20
5.28. Наведене свідчить про продовження виконання сторонами умов Контракту, а отже про відсутність однозначної відмови в повному обсязі від негрошового зобов`язання на користь грошового, за невиконання якого, у свою чергу, можливе нарахування інфляційних втрат та 3% річних.
5.29. Суд додатково зазначає, що за обставинами справи та зважаючи на доктрину "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки) ризики невірної кваліфікації спірних зобов`язань несе саме Відповідач. Зазначена доктрина "venire contra factum proprium" базується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), а в її основі лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20, від 07.04.2023 у справі № 910/5172/19, від 17.10.2025 у справі № 908/2136/23). 
5.30. В такий спосіб доводи Скаржника про те, що Позивач втратив право нараховувати штрафні санкції за невиконання негрошового зобов`язання після направлення ним вимоги про повернення коштів попередньої оплати, Судом відхиляються, зокрема і як такі, що не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду у справі № 910/3690/24.
5.31. Розглянувши доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків Верховного Суду щодо застосування при розрахунку штрафних санкцій орієнтовної ціни товару, яка була визначена сторонами на момент укладення Договору, колегія суддів зазначає наступне.
5.32. У зазначеній Скаржником постанові від 09.11.2023 у справі № 910/12371/22 Верховний Суд зазначив наступне: "Суд не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про те, що Міністерство правомірно при розрахунку штрафних санкцій застосувало орієнтовну ціну, яка була визначена сторонами на момент укладення Договору і підстави для здійснення перерахунку штрафних санкцій в даному випадку відсутні, оскільки апеляційний суд при цьому обмежився лише посиланням на те, що розрахунок проводився за період коли послуги ще не були надані, та остаточна договірна ціна з урахуванням фактично наданих послуг не була визначена, водночас судом залишено поза увагою положення статті 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а також умови укладеного між сторонами Договору. Тобто апеляційним судом не було досліджено всіх доказів та обставин, які є необхідними для правильного вирішення спору в частині вирішення питання, з якої саме суми мають розраховуватись штрафні санкції, а саме з фактичної чи з орієнтовної ціни".
5.33. Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5.34. Висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору. Про це Велика Палата Верховного Суду виснувала у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21.
Висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах є тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом під час розгляду конкретної справи про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який (висновок) має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.
Висновок у подібних правовідносинах про те, як саме повинна застосовуватися норма права, відрізняється від будь-якого висновку чи правової оцінки, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови.
5.35. Враховуючи наведене вище тлумачення поняття "висновок щодо застосування норми права", у справі № 910/12371/22 колегія суддів Касаційного господарського суду не робила власних правових висновків щодо застосування норм, на яких ґрунтуються рішення у цій справі № 910/3574/23, а лише здійснила правову оцінку застосування судом апеляційної інстанції наведених норм у спірних відносинах у межах встановлених судами обставин конкретної справи зі спору про стягнення коштів за надані послуги (ремонтні роботи).
5.36. В такий спосіб колегія суддів враховує неподібність правовідносин у цій справі № 910/3574/23 та у зазначений скаржником справі № 910/12371/22 з огляду на предмет спору, а також бере до уваги відсутність у останній правових висновків щодо ціни товару (орієнтовної чи остаточної) при розрахунку штрафних санкцій і, як наслідок, відхиляє доводи касаційної скарги у цій частині.
5.37. За таких встановлених обставин справи та беручи до уваги зменшення судами розміру штрафних санкцій на 80% Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій належно обґрунтованими та застосовними до спірних правовідносин сторін.
5.38 Розглянувши доводи касаційної скарги Підприємства та перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про правильне застосування судами усталених правових висновків Верховного Суду та, як наслідок, про необґрунтованість касаційної скарги Відповідача та про відсутність підстав для зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За вимогами пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Звертаючись із касаційною скаргою, Підприємство не спростувало наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довело неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі рішень.
6.5. Враховуючи межі перегляду справи судом касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися під час касаційного провадження та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій немає.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 8, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_1" ІНФОРМАЦІЯ_2" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/3574/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік 
І. Міщенко