Єдиний унікальний номер справи № 363/5580/24
Провадження № 22-ц/824/585/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 04.02.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3437434, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 14800,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Кредитний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. Згідно умов кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, що підтверджується повідомленням про перерахування коштів за Кредитним договором № 3437434. Відповідачем, у свою чергу, не виконано умов кредитного договору - не вносились платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. 
Станом на дату звернення до суду, у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 85247,31 грн, яка складається із: заборгованість за тілом кредиту - 14799,96 грн; заборгованість за відсотками - 70447,35 грн.
21.02.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №21/02/2024 від 21.02.2024, згідно якого, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЛНЕУРА УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3437434 від 04.02.2023. 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №3437434 від 04.02.2023 у розмірі 85247,31 грн, з яких: 14799,96 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 70447,35 грн - сума заборгованості за відсотками, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, а всього стягнути - 87669,71 гривень.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і визнав встановленими обставини справи, які не були доведені, зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3437434 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Вказаний договір було укладено за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3437434, підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п. 1.2. даного Договору сума кредиту складає 14800,00 грн.
Згідно із п. 1.3. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
На підставі погоджених умов, викладених у п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки).
Згідно із п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30341,06 % річних; за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 30341,06% річних.
Відповідно до п. 1.6 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 121360,00 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 121360,00 грн.
Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п. 1.4.1).
Згідно п. 1.4.2. Договору знижена процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 06.03.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
Згідно п. 1.4.3. Договору розмір процентів за користування кредитними коштами протягом строку дії договору, може бути змінений у бік зменшення для клієнта у випадку та на умовах визначених в пп. 1.4.2. Договору, зокрема у випадку отримання клієнтом знижки на стандартну процентну ставку. Якщо клієнт не отримав індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку відповідно до Програми лояльності, цей підпункт договору до клієнта не застосовується.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало їй кредит в сумі 14800,00 грн. шляхом зарахування 04.02.2023 кредитних коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 9161b611-be65-407c-a5b4-b5faf2808464, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 34374341675514649, на підставі договору №210222-1 від 21.02.2022, укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 56).
Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за вказаним договором (а.с. 57-70) заборгованість відповідача станом на 21.02.2024 за вказаним кредитним договором становить 85247,31 грн, з яких: 14799,96 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 70447,35грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідно до вказаного розрахунку відповідач здійснила часткову оплату на рахунок позивача, а саме: 04.03.2023 - 8288 грн, 01.04.2023 - 8288 грн, 26.04.2023 -
7400 грн, 30.05.2023 - 10063,98 грн, з яких 0,4 грн зараховано на погашення тіла кредиту та 34039,98 грн- проценти за користування кредитом.
До позовної заяви позивачем також додано копію паспорта споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем 04.02.2023 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Т011(а. с. 50-53).
21.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21/02/2024 (а.с. 73-83), відповідно до якого клієнт ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) фактору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалася повернути у визначений у договорі термін та сплатити проценти за користування кредитом, проте належним чином умови договору не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. За наведених обставин, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. 

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа № 757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
В той же час положеннями ст. 82 ЦПК України встановлені підстави звільнення сторони від обов`язку доказування. Зазначена правова конструкція за своєю суттю обумовлює випадки, коли суд вважає обставини такими, що існують, навіть за умови ненадання стороною доказів на їх підтвердження. У відповідності до ч. 1 наведеної норми обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до відсутності належних та допустимих доказів надання їй кредитних коштів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3437434 від 04.02.2023 р. Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти кредитний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Надана позивачем копія листа «Пейтек Україна» (вих. №20240222-1468 від 22.02.2024) на суму 14800,00 грн, де зазначено, що товариство нібито успішно перерахувало кошти на платіжну карту клієнта, який підписаний посадовою особою ТОВ «Пейтек Україна» за допомогою електронного підпису не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_1 кредиту на підставі вказаного договору. Також в додатках, якими обгрунтовуються позовні вимоги відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме ОСОБА_1 . На переконання апелянта позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження надання кредиту, таких як платіжного доручення, меморіального ордеру, розписки тощо, а також доказів часткового виконання відповідачем умов кредитного договору, що у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України могло б свідчити про отримання позичальником грошових коштів та користування ними.

Водночас, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача 09.12.2024 року, в якому відповідач просила у позовних вимогах ТОВ ФК «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити частково. В тексті відзиву відповідач вказала, що наразі виникає необхідність у застосуванні наслідків нікчемності окремих умов договорів та стягнення з відповідача лише отриманих коштів, тобто лише боргів, що становлять тіло кредиту (а.с.116). Вважала, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, тобто суми позики. 
На переконання колегії суддів апеляційного суду, заявлена ОСОБА_1 у відзиві позиція прямо свідчить про визнання нею факту отримання коштів, позаяк остання чітко вказала, що стягненню з неї підлягають кошти в частині суми, отриманих у позику. 

Таким чином всі доводи апеляційної скарги щодо неналежного доведення позивачем фактичної видачі кредитних коштів спростовуються позицією апелянта, викладеною у відзиві на позов, в якому ОСОБА_1 визнала факт отримання нею кредитних коштів, що в свою чергу обумовлювало відсутність обов`язку у позивача окремо доводити цей факт.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що змінюючи свою позицію в апеляційній скарзі та наведення доводів щодо ненадання позивачем кредитних коштів, відповідач жодним чином не тільки не довела але й взагалі не аргументувала наявності передбачених законом підстав для прийняття судом відмови сторони від визнання факту отримання кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі. За таких умов, хоча колегія суддів апеляційного суду й погоджується з апелянтом, що долучений позивачем лист «Пейтек Україна» (вих. №20240222-1468 від 22.02.2024) не може вважатися належним доказом перерахування коштів, однак враховуючи позицію відповідача у відзиві, підлягають застосуванню норми ч. 1 ст. 82 ЦПК України. 
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводів щодо неправомірності нарахування відсотків апеляційна скарга не містить, тому в цій частині рішення суду не переглядається. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько