ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/64/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради, м. Кам`янське, Дніпропетровська область 
до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології", м. Кам`янське, Дніпропетровська область,
відповідача-2: Депертаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, м. Кам`янське, Дніпропетровська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Південно-Східне міжобласне територільане відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро 
про визнання недійсним договору, стягнення грошових коштів у розмірі 990 000,00 грн. 

Представники:
Прокурор:Масенко А.О.
Від позивача: не з`явився
Від відповідача-1: не з`явився
Від відповідача-2: Дудник О.С., довіреність № 11-1/110-26вих від 04.03.2026
Від третьої особи: не з`явився 

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології", відповідача-2: Депертаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, в якому просить:
- визнати недійсним договір № 991-19 від 20.11.2019 про закупівлю товарів “Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)”, укладений між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології".
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради 990 000,00 грн, а з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради одержані ним, за рішенням суду 990 000,00 грн стягнути в дохід держави. 
Ухвалою від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Південно-Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України. (49004, м. Дніпро пр. Олександра Поля, 2, код ЄДРПОУ 20306037).
Зупинено провадження у справі №904/64/25 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
22.01.2025 через систему "Електронний суд" Відповідача-2 надійшла заява по справі в якій визнає позов в частині, а саме :
- визнання недійсним договору № 991-19 від 20.11.2019 про закупівлю товарів “Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)”, укладеного між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології";
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради 990 000,00 грн., а з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради одержані ним за рішенням суду 990 000,00 грн. стягнути в дохід держави.
Позовні вимоги в частині стягнення з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судового збору у сумі 14 302,40 грн. (чотирнадцять тисяч триста дві) гривні 40 коп. просить залишити без задоволення.
23.01.2025 через систему "Електронний суд" від третьої особи надійшли пояснення.
Судом встановлено, що постановою від 19.12.2025 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційні скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради та Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 скасовано Відмовлено у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби.
Ухвалою від 07.01.2026 поновлено провадження у справі № 904/64/25 та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 27.01.26.
В судове засідання представники не з`явились.
Ухвалою суду від 27.01.2026 підготовче засідання було відкладено на 16.02.2026.
04.02.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.
13.02.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.
В судовому засіданні 16.02.2026 прокурор проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечив.
Позивач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.
Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.
Відповідач-2 свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.
Третя особа свого представника в судове засідання не направила, пояснень щодо неможливості бути присутньою в судовому засіданні суду не надала, про дату та час повідомлена належним чином.
Ухвалою суду від 16.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.03.2026.
В судовому засіданні 17.03.2026 прокурор заявив клопотання про відкладення розгляду справи по суті до вирішення питання про прийняття Вищою Палатою Верховного Суду до розгляду справи № 910/20111/23. Відповідач-2 дане клопотання підтримав. Заслухавши прокурора, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити, не розпочинати розгляд справи по суті та відкласти розгляд справи на іншу дату.
Позивач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.
Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.
Третя особа свого представника в судове засідання не направила, пояснень щодо неможливості бути присутньою в судовому засіданні суду не надала, про дату та час повідомлена належним чином.
Ухвалою суду від 17.03.2026 судове засідання відкладено на 14.04.2026.
В судовому засіданні 14.04.2026 прокурор заявив клопотання про відкладення розгляду справи по суті для вирішення питання про залишення позову без розгляду. Відповідач-2 проти клопотання про відкладення розгляду справи не заперечував. Заслухавши прокурора, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити, не розпочинати розгляд справи по суті та відкласти розгляд справи на іншу дату.
Позивач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.
Відповідач-1 свого представника в судове засідання не направив, пояснень щодо неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час повідомлений належним чином.
Третя особа свого представника в судове засідання не направила, пояснень щодо неможливості бути присутньою в судовому засіданні суду не надала, про дату та час повідомлена належним чином.
Ухвалою від 14.04.2026 задоволено клопотання прокурора про відкладення розгляду справи. Відкладено судове засідання на 21.04.2026. 
21.04.2026 Позивач, Відповідач-1 та третя особа своїх представників в судове засідання не направили.
В судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.
Прокурор та Відповідач -2 підтримали свої правові позиції.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
21.04.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГПК України, оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПРОКУРОРА.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір закупівлі товарів “Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)” № 991-19 від 20.11.2019, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "ІТ Спецтехнології", на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, внаслідок чого відповідач-1 привласнив бюджетні кошти в сумі 990 000,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позивач просив розглянути справу без його участі та винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства України.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА-1.
Відповідач-1 про наявність справи в суді повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (т.1, а.с. 225).
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача-1 не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено. 
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України). 
Суд вважає, що відповідач-1 не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. 

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА-2.
Відповідач -2 визнає позовні вимоги про:
- визнання недійсним договору № 991-19 від 20.11.2019 про закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)», укладений між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології";
- стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради 990 000,00 грн., а з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради одержані ним за рішенням суду 990 000,00 грн. стягнути в дохід держави.
Позовні вимоги в частині стягнення з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судового збору у сумі 14 302,40 грн. (чотирнадцять тисяч триста дві) гривні 40 коп., Відповідач 2 не визнає виходячи з наступного.
Відповідачем 2 було проведено закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» (ідентифікатор закупівлі UA-2019-10-16-004179-b).
За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" з яким укладено договір № 991-19 від 20.11.2019. 
Відповідач-2 вказує, що лише за результатами опрацювання листів Кам`янської окружної прокуратури та позовної заяви відповідно, йому стало відомо, що рішенням Адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.06.2023 №54/30-р/к у справі № 54/71-21 визнано ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Бєляєва М.О. такими, що вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених Відповідачем 2 щодо закупівлі товарів інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста).
Відповідач -2 зазначає, що не був стороною у справі № 54/71-21 яка розглядалася Адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, а рішення від 29.06.2023 №54/30-р/к не покладало на Відповідач-2 жодних санкцій чи обов`язків. Таким чином Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради не є стороною внаслідок неправильних дій якої виник спір.
Тому Відповідач -2 вважає, що в розумінні частини 9 статті 129 ГПК України не є особою, з якої необхідно стягувати судовий збір. 

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ.
Третя особа зазначила, що рішенням адміністративної колегії Відділення від 29.06.2023 №54/30-р/к по справі №54/71-21 (далі - Рішення) дії ТОВ «ІТ Спецтехнології» та Фізичної особи-підприємця Беляєва Максима Олександровича (РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - ФОП Беляєв М.О.), які полягають в узгодженні ними своїх дій під час підготовки та участі у торгах «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)», які проводились Департаментом, ідентифікатор закупівлі №UA-2019-10-16-004179-b, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб`єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів.
За вчинення зазначеного порушення на ТОВ «ІТ Спецтехнології» накладено штраф у розмірі 68 000 грн.
ТОВ «ІТ Спецтехнології» рішення Відділення не оскаржувало у господарському суді.
Враховуючи зазначене, Рішення Відділення є законним та відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.
Отже, Відділення, в межах своїх повноважень, визнало дії ТОВ «ІТ Спецтехнології» та ФОП Беляєв М.О. порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.
Також третя особа зазначила, що питання щодо:
- визнання недійсним договору №991-19 від 20.11.2019 про закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)», укладений між Департаментом та ТОВ «ІТ Спецтехнології»;
- стягнення з ТОВ «ІТ Спецтехнології» (вул. Маршова, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., 51901; ідентифікаційний код юридичної особи: 42794900) на користь Департаменту (вул. Героїв Рятувальників, 14, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., 51931; ідентифікаційний код юридичної особи: 34827358) 990 000 грн, а з Департаменту одержані ним за рішенням суду 990 000 грн стягнути в дохід держави виходить за межі повноважень органів Антимонопольного комітету України.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для визнання недійсним договору № 991-19 від 20.11.2019 про закупівлю товарів “Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)”, укладений між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради 990 000,00 грн, а з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради одержані ним, за рішенням суду 990 000,00 грн - в дохід держави. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як зазначає прокурор, Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради 16.10.2019 в електронній системі закупівель опубліковано оголошення щодо проведення відкритих торгів із закупівлі товарів, а саме: «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» (ідентифікатор публічної закупівлі: UA-2019-10-16-004179-b), доступне за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-10-16-004179-b.
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 1 000 000,00 грн.
Відповідно до плану закупівлі джерелом фінансування закупівлі є кошти місцевого бюджету у сумі 1 000 000,00 грн.
Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано 2 суб`єктами господарювання: ТОВ "ІТ Спецтехнології" (ЄДРПОУ 42794900) та ФОП Бєляєв М.О. (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Тендерна пропозиція ТОВ "ІТ Спецтехнології" становила 990 000,00 грн, а ФОП Бєляєва М.О. - 1 000 000,00 грн.
Ураховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ "ІТ Спецтехнології", електронною системою закупівель розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
Рішенням тендерного комітету замовника, оформленим протоколом його засідання від 05.11.2019, вирішено визнати переможцем і акцептувати пропозицію ТОВ "ІТ Спецтехнології", яка відповідала кваліфікаційним критеріям і технічним вимогам та мала ціну 990 000,00 грн.
У зв`язку з викладеним електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
Між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" 20.11.2019 укладено договір № 991-19 (далі – Договір) про закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)», згідно з умовами якого Постачальник - ТОВ "ІТ Спецтехнології" зобов`язується у 2019 році поставити товар за цінами, визначеними у специфікації, що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради – прийняти і оплатити товар.
Згідно з п.3.2 Договору ціни на товари зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п.3.3 Договору загальна сума Договору відповідно до електронного аукціону становить 990 000,00 грн, без ПДВ.
Відповідно до п.3.4 Договору подальша реєстрація юридичних та фінансових бюджетних зобов`язань по даному договору здійснюється замовником згідно вимог ст. 48, 49 Бюджетного кодексу України за наявності затвердження кошторисних призначень в межах ціни визначеної у п.3.3 цього Договору.
Відповідно до п.4.1 Розрахунки оплати проводяться Покупцем по факту надходження бюджетних коштів у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника після підписання накладної, та виставленого рахунку з відтермінуванням платежу до 120 календарних днів.
У випадку відмови Покупця прийняти товар, Сторонами складається акт із переліком претензій Покупця.
Відповідно до п.4.2 Договору розрахунки за товар здійснюються відповідно до ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України.
Відповідно до п.5.2 Договору строк поставки товару до 31.12.2019 року.
Відповідно до п.5.3 Договору місце поставки: вул. Індустріальна, 16, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, Україна.
Додатковою угодою № 1 до договору № 991-19 від 20.11.2019 в укладеному Договорі між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та ТОВ "ІТ Спецтехнології" змінено п. 4.5 договору.
Додатковою угодою № 2 до договору № 991-19 від 20.11.2019 у зв`язку з виконанням договору у повному обсязі, вказаний договір розірвано за згодою сторін.
Відповідно до опублікованого звіту на сторінці публічної закупівлі 20.12.2021 сума оплати за Договором склала 990 000,00 грн.
Проведена сплата за договором у сумі 990 000,00 грн. підтверджується наданою інформацією від Кам`янської міської ради, Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, а також інформацією щодо трансакцій між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та ТОВ "ІТ Спецтехнології" за період 20.11.2019 по 28.12.2019 що розмішені на веб-порталі використання публічних коштів (spending.gov.ua.)
Також прокуратурою встановлено, що рішенням Адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.06.2023 №54/30-р/к у справі №54/71-21, яким визнано дії учасників у закупівлі № UA-2019-10-16-004179-b, ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Бєляєва М.О. такими, що вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 ст. 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» у вигляді анти конкурентних узгоджених дій суб`єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів, на закупівлю товарів, а саме «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)», проведеної Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради.
Прокурор зазначає, що зазначеним рішенням встановлено спільне використання ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Бєляєвим М.О. однієї ІР-адреси під час здійснення господарської діяльності та підготовки до участі у Закупівлі, завантаження первинних тендерних пропозицій з одної IP адреси, використання однієї ІР-адреси та застосунку (браузеру) під час здійснення банківських операцій, синхронності дій у часі - подання початкових тендерних пропозицій в один день з невеликою часовою різницею та з одного авторизованого електронного майданчика, узгодження цінових пропозицій, поведінка ФОП Беляєва М.О. щодо надання банківської гарантії, наявності господарських відносин, наявність телекомунікаційних з`єднань, властивості файлів, схожість документів, поданих у складі тендерних пропозицій.
Така поведінка, на думку прокурора, ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Бєляєва М.О. є антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів тендеру (торгів), забороненими відповідно до п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про захист економічної конкуренції».
За вчинення вказаного порушення рішенням Адміністративної колегії Південно- Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.06.2023 №54/30-р/к у справі №54/71-21 на ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Бєляєва М.О. накладено штрафи у розмірі 68 000 грн, на кожного.
Прокурор зазначає, що, враховуючи встановлені порушення щодо вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради у закупівлі «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» укладений договір № 991-19 від 20.11.2019 між ТОВ "ІТ Спецтехнології" та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради суперечить інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання його недійсним та стягнення коштів в порядку ст. 228 Цивільного кодексу України.
Прокурор вказує, що обставини вчинення ТОВ "ІТ Спецтехнології" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» (ідентифікатор публічної закупівлі: UA- 2019-10-16-004179-b), підтверджується рішенням Адміністративної колегії Південно- Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/30-р/к від 29.06.2023.
Відповідно до рішення Адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/30-р/к від 29.06.2023 протиправні дії ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєва М.О., полягали у наступному:
- завантаження ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєвим М.О. своїх первинних тендерних пропозицій з одної IP адреси;
- використання одної ІР-адреси та застосунку (браузеру) під час здійснення банківських операцій;
- подання ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєвим М.О. своїх початкових тендерних пропозицій з одного електронного майданчика;
- подання ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєвим М.О. своїх тендерних пропозицій в один день, з різницею у часі 4 хвилини;
- не зниження своїх цінових пропозицій під час аукціону;
- ненадання ФОП Беляєвим М.О. у складі своєї тендерної пропозиції банківської гарантії;
- наявність господарських відносин;
- наявність телекомунікаційних з`єднань (телефонних розмов) між ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєвим М.О. до-, після та під час участі у закупівлі;
- використання однієї програми для конвертування файлів, в один день та послідовний час;
- оформлення документів поданих у складі своїх тендерних пропозицій в однаковий спосіб та з ідентичним текстом.
Прокурор вважає, що Адміністративна колегія Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.
Листами Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.11.2021 за № 54-02/4614 та від 18.11.2021 за № 54-02/4616, відповідно, ФОП Беляєв М.О. і ТОВ "ІТ Спецтехнології" надіслані копії розпорядження адміністративної колегії від 18.11.2021 № 54-78-рп/к.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4900403528809 лист від 18.11.2021 за №54-02/4616 ТОВ "ІТ Спецтехнології" отримало 24.11.2021.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 4900403528787 лист від 18.11.2021 за № 54-02/4614, який направлявся на адресу ФОП Беляєва М.О. повернуто до Відділення за закінченням терміну зберігання на пошті.
На офіційній веб-сторінці Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 01.12.2021 та в газеті «Урядовий кур`єр» від 27.09.2022 №207 опубліковано повідомлення про початок розгляду справи 54/71-21.
ТОВ "ІТ Спецтехнології" рішення Адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не оскаржувало, штраф у визначений законодавством строк не сплачено. У зв`язку із цим Південно-Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської област
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2024 по справі №904/6461/23 задоволено позовну заяву Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до ТОВ "ІТ Спецтехнології" про стягнення в дохід загального фонду Державного бюджету України, зокрема, штрафу в розмірі 68 000 грн. На виконання зазначеного рішення, яке набрало законної сили 29.03.2024, Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ від 10.04.2024 по справі №904/6461/23 про стягнення з ТОВ "ІТ Спецтехнології", зокрема, штрафу в розмірі 68 000 грн
Прокурор зазначає, що відповідно до інформації отриманої від Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, від ТОВ "ІТ Спецтехнології" не надходили належним чином оформлені платіжні доручення щодо сплати ТОВ "ІТ Спецтехнології" штрафу, тому листом № 54-02/729е від 25.04.2024 відділення звернулось до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження.
ФОП Бєляєвим М.О. оскаржувалось рішення Адміністративної колегії Південно- Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/30-р/к від 29.06.2023 до Господарського суду Дніпропетровської області до господарського суду Дніпропетровської області.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 у справі №904/5609/23 у задоволенні позову ФОП Беляєва М.О. відмовлено у повному обсязі.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.05.2024 у справі №904/5609/23 апеляційну скаргу ФОП Беляєва М.О. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 у справі №904/5609/23 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2024 у справі №904/5609/23 залишено без змін та 03.04.2024 ФОП Беляєвим М.О. сплачено штраф у розмірі 204 000 грн. (квитанція від 03.04.2024 №9338-0553-5057-2873).
Прокурор зазначає, що порушення ТОВ "ІТ Спецтехнології" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради тендеру, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України «Про публічні закупівлі», нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.
Прокурор стверджує, що через вчинення ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєвим М.О. антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки. Тому дії ТОВ "ІТ Спецтехнології" спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору про закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» № 991-19 від 20.11.2019 не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.
На думку прокурора, в діях ТОВ "ІТ Спецтехнології" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення договору про закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» № 991-19 від 20.11.2019. Таким чином, завідомо суперечлива мета дій ТОВ "ІТ Спецтехнології" полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Прокурор зазначає, що тендер відбувся за реальної (фактичної) участі в ньому двох учасників – ТОВ "ІТ Спецтехнології" та ФОП Беляєв М.О., які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендеру. Отже, придбання замовником товарів відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендеру її видимості.
Прокурор вважає, що поведінка ТОВ "ІТ Спецтехнології" під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель. Тому договір закупівлі товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» № 991-19 від 20.11.2019, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "ІТ Спецтехнології", на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.
ТОВ "ІТ Спецтехнології" за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 990 000,00 грн, що підтверджується опублікованим звітом про виконання договору про закупівлю, інформацією наданою Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, а також інформацію щодо трансакцій між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та ТОВ "ІТ Спецтехнології" за період 20.11.2019 по 28.12.2019, що розміщені на єдиному веб-порталі використання публічних коштів spending.gov.ua.
Прокурор зазначає, що ТОВ "ІТ Спецтехнології", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору про закупівлю товарів «Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)» № 991-19 від 20.11.2019 з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого привласнило бюджетні кошти в сумі 990 000,00 грн.
Вищенаведене, на думку прокурора, свідчить про наявність у ТОВ "ІТ Спецтехнології" умислу на укладення спірного Договору, який суперечить інтересам держави і суспільства з метою отримання прибутку. Ураховуючи наявність умислу лише у ТОВ "ІТ Спецтехнології" як сторони оспорюваного договору, одержані ним 990 000,00 грн. за цим правочином повинні бути повернуті Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти – стягуються в дохід держави.
Вказане стало причиною звернення керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку відмову в задоволенні позову, з огляду на таке. 

Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 грудня 2025 року у cправі № 922/3456/23 встановлено наступне.
“ 61. Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформленого протоколом від 13.11.2019 №338, та Договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, у розмірі 2 370 000,00 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" - в дохід державного бюджету (на підставі ч.3 ст.228 ЦК).
62. СКП "Харківзеленбуд" у касаційній скарзі стверджувало, що для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону "Про захист економічної конкуренції", зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції") та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі"), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності.
63. Отже ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК.
64. Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
65. Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК (яка була чинною у період існування спірних відносин).
Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК
66. Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
67. Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
68. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).
69. За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
70. Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
71. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
72. У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
73.Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Щодо відповідності приписів ч.3 ст.228 ЦК критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції
74. Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
76. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
77. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
78. Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах:
- "Isaia and Others v. Italy" (від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22);
- "Garofalo and Others v. Italy" (від 21.01.2025, заява №47269/18 та три інші);
- "Imeri v. Croatia" (від 24.06.2021, заява №77668/14);
- "Kurban v. Turkey" (від 24.11.2020, заява №75414/10); 
- "Balsamo v. San Marino" (від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17);
- "Gogitidze and Others v. Georgia" (від 12.05.2015, заява №36862/05);
- "Varvara v. Italy" (від 29.10.2013, заява №17475/09);
- "Arcuri and Others v. Italy" (від 05.07.2001, заява № 52024/99);
- "Air Canada v. the United Kingdom" (від 05.05.1995, заява 18465/91);
- "AGOSI v. United Kingdom" (від 24.10.1986, заява №9118/80).
79. Справа "Isaia and Others v. Italy" (рішення від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22) та прецедентні рішення у подібних справах, на які посилається ЄСПЛ, стосуються італійського законодавства про запобіжні заходи (зокрема, антимафіозного кодексу), які дозволяють конфіскацію майна осіб, підозрюваних у причетності до організованої злочинності, до або без винесення обвинувального вироку. Заявники оскаржували судові рішення про конфіскацію їхнього майна, яке було вилучено на підставі підозр у його незаконному походженні та недостатній відповідності законним доходам. Ключовою особливістю італійського законодавства є те, що конфіскація може ґрунтуватися не на доведеній вині у вчиненні злочину, а на визнанні особи "соціально небезпечною" або "підозрюваною у належності до мафіозних структур" задовго до застосування заходів. ЄСПЛ вказав, що критерії для визнання особи "соціально небезпечною" (що є підставою для конфіскації) були чіткими, конкретними та передбачуваними у національному законодавстві. У попередніх справах, пов`язаних з Італією, ЄСПЛ встановив порушення через занадто розмиті та широкі визначення "соціальної небезпеки", які дозволяли надто широке тлумачення національними судами.
80. У п.72 рішення "Isaia and Others v. Italy" ЄСПЛ вказав, що, оцінюючи, чи були заходи конфіскації сумісними із гарантіями, закріпленими у ст.1 Першого протоколу, Суд, перш за все, оцінив характер основних правопорушень, зокрема їх тяжкість, та питання, чи можна вважати, що вони призвели до отримання незаконних доходів ("Todorov and others v. Bulgaria", п.200, та, особливо, справа "Yordanov and others v. Bulgaria", п.115, яка стосується конфіскації без винесення обвинувального вироку, подібної до тієї, що розглядається в даній справі). Суд висловив серйозну стурбованість щодо внутрішнього законодавства, яке передбачало, що процедури застосування подібних заходів могли бути ініційовані не тільки у зв`язку з особливо тяжкими злочинами, такими як злочини, пов`язані з організованою злочинністю, наркоторгівлею, корупцією в державній службі або відмиванням грошей, або іншими злочинами, які, як можна припустити, завжди приносять дохід, але й у зв`язку з низкою інших злочинів, а також деякими адміністративними правопорушеннями (див., зокрема, "Yordanov and others v. Bulgaria", п.115, і "Todorov and others v. Bulgaria", п.200).
81. У справі "Imeri v. Croatia" (рішення від 24.06.2021, заява №77668/14) ЄСПЛ зробив висновки, що для того, щоб бути пропорційним, суворість покарання має відповідати тяжкості правопорушення, за яке воно призначене (п.71); що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (п.84). Зокрема, в зазначеній справі, оцінюючи пропорційність конфіскації частини готівки, яку заявник перевозив через кордон без декларування, ЄСПЛ взяв до уваги, що заявник не мав судимості і що кримінальне провадження, яке було порушено проти нього, було припинено через відсутність доказів (п.88), проти нього не було порушено кримінальну справу за відмивання грошей (п.91), шкода, яку заявник міг завдати владі, була незначною (п.92), і дійшов висновку, що мало місце порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції (п.94). Суд наголосив, що конфіскаційні заходи повинні бути пропорційними та враховувати індивідуальну поведінку особи, ступінь її вини і можливість застосування менш обтяжливого заходу.
82. У справі "Gogitidze and Others v. Georgia" (рішення від 12.05.2015, заява №36862/05) досліджувалася конфіскація майна, походження якого не було обґрунтовано, в рамках антикорупційного законодавства. ЄСПЛ підтвердив правомірність конфіскації без кримінального вироку. Визнав допустимим перекладання тягаря доведення на власника майна, якщо держава надала обґрунтовані підстави підозрювати незаконне походження. ЄСПЛ вважав, що вжита міра відповідала загальним інтересам, оскільки мала на меті забезпечити, щоб використання зазначеного майна не давало заявникам переваги на шкоду суспільству (п.103).
83. Що стосується конкретно заходу "превентивної конфіскації", передбаченого італійським законодавством, Суд вже встановив, що він мав на меті забезпечити, щоб злочин не окупався, та запобігти несправедливому збагаченню, позбавивши відповідну особу та третіх осіб, які не мають дійсних прав на конфісковане майно, прибутку від злочинної діяльності, і, відповідно, мала, по суті, відновний, а не каральний характер (справа "Garofalo and Others v. Italy" (рішення від 21.01.2025, заява №47269/18 та 3 інші), п.134).
84. У справі "Arcuri and Others v. Italy" (рішення від 05.07.2001, заява №52024/99) ЄСПЛ наголосив, що конфіскація може бути пропорційною лише тоді, коли вилучається майно, яке є безпосереднім результатом незаконної діяльності, або використовувалося для такої діяльності. Це положення прямо корелює з обов`язком держави довести, що саме правочин, а не загальна поведінка сторін у сфері конкуренції, був укладений з метою, що "завідомо суперечить інтересам держави і суспільства".
85. Справа "Balsamo v. San Marino" (рішення від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17) стосувалася конфіскації грошей, виявлених у заявника, щодо яких було встановлено зв`язок із шахрайською схемою відмивання коштів. Конфіскація була застосована в рамках адміністративного/цивільного провадження, незважаючи на те, що кримінальна справа була припинена. ЄСПЛ підкреслив, що конфіскація може застосовуватися і за відсутності обвинувального вироку, який підтверджує вину, визнав, що конфіскація була пропорційною та правомірною. Суд наголосив, що оскільки метою конфіскації було вилучення вигоди, отриманої від злочинної діяльності (тобто превентивна мета, а не каральна), вона може бути застосована незалежно від доведення кримінальної вини особи. Суд врахував, що заявник не зміг надати переконливих доказів законності походження коштів.
86. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу і на необхідності дотримання пропорційності при втручанні держави у право власності добросовісного власника.
87. Так, у справі "AGOSI v. United Kingdom" (рішення від 24.10.1986, заява №9118/80) компанія-заявник оскаржила до Суду конфіскацію належних їй на праві власності золотих монет, які були вилучені митним органом Об`єднаного Королівства після спроби їх незаконного ввезення третіми особами на територію держави. ЄСПЛ аналізує конфіскацію без вироку, і встановлює критерії правомірності втручання: законність, легітимну мету, пропорційність. Навіть якщо особа поводилася неправомірно, держава має довести справедливий баланс. ЄСПЛ зазначив, що при вирішенні питання про повернення майна держава має враховувати поведінку власника - зокрема, чи був він причетний до правопорушення або чи проявив належну обачність. У цій справі ЄСПЛ не виявив порушення ст.1 Першого протоколу. Суд дійшов висновку, що британські органи влади забезпечили справедливий баланс між інтересами суспільства (боротьба з контрабандою) та правами власника, а сама процедура конфіскації не була свавільною.
88. У справі "Air Canada v. The United Kingdom" (рішення від 05.05.1995, заява 18465/91), яка стосувалася конфіскації літака, який був у лізингу та був використаний для вчинення злочину, про що власник не знав, ЄСПЛ навпаки дійшов висновку, що втручання, що наклало "індивідуальний і надмірний тягар" на добросовісного власника, порушує ст.1 Першого протоколу.
89. Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник ( ОСОБА_1 ) разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
90. ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.
А. Щодо винної особи
92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
94. Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі. 
95. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.
96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
97. У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
98. Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
99. ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
101. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
102. У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №911/934/23 вказано:
"82. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.22), від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22, пункт 70), від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22, пункт 85) та інші).
83. Водночас санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є компенсаційними, оскільки положеннями зазначених норм передбачено застосування цих санкцій на користь держави незалежно від ступеню негативного впливу виконання правочину на майновий стан держави, та навіть незалежно від того, чи наявний такий вплив взагалі. Отже, санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є способами захисту прав держави, а є конфіскаційними санкціями. Вони спрямовані на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
84.Застосування цих санкцій є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції). Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
85. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
86. Критерій обґрунтованості втручання виконаний, оскільки санкції передбачені у національному законодавств, а саме частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України. Критерій легітимної мети в частині цих майнових санкцій теж виконаний, оскільки вчинення дій, які не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, знаходиться у сфері загальних інтересів. Але колегія суддів вважає, що критерій розумного балансу (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, - не виконаний.
87. Так, ЄСПЛ у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14) зробив висновок, що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (пункт 84). Зокрема, в зазначеній справі ЄСПЛ взяв до уваги той факт, що заявники не мали кримінального минулого та що вони не підозрювалися чи не були обвинувачені у вчиненні жодного кримінального правопорушення.
88. Колегія суддів вважає, що норми частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України порушують принцип пропорційності у двох аспектах: як в частині суворості санкцій, так і в частині неврахування факторів, які мають бути взяті до уваги при встановленні санкцій.
89. Зазначені наведеними вище статтями санкції визначаються в розмірі вартості предмета договору незалежно від того, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, якою мірою порушені інтереси держави і суспільства, його моральні засади. Відтак, не враховується ступінь тяжкості правопорушення та його наслідків.
90. Санкції застосовуються без урахування будь-яких інших факторів, які мали б бути взяті до уваги. Наприклад, на їх застосування не впливає чи було вчинене правопорушення під впливом погрози, примусу; чи було воно вчинено повторно чи за попередньою змовою тощо.
91. При цьому суд, застосовуючи такі санкції, позбавлений можливості врахувати зазначені фактори, оскільки закон імперативно встановлює розмір таких санкцій у вигляді всього одержаного за правочином або належного за ним. Тобто у даному випадку закон встановлює абсолютно визначені та безальтернативні санкції, а суд не має розсуду для визначення (корегування) їх розміру.
92. Крім того, положення частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України передбачають застосування санкцій навіть до сторони правочину, яка не винна у правопорушенні (вчиненому іншою стороною), та є добросовісною. Так, у таких випадках з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного незалежно від того, чи було фактично повернуто такій стороні все одержане іншою стороною, чи ні.
93. При цьому за висновками ЄСПЛ справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
94. Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що норми частини третьої статті 228 ЦК України та частини першої статті 208 ГК України не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.
95. Колегія суддів mutatis mutandis враховує висновки Конституційного Суду України (КСУ), зроблені у Рішенні від 01.11.2023 у справі № 9-р(II)/2023 за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису пункту 2 частини другої статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності за порушення прав споживачів) (далі - Закон № 2735).
96. У цьому Рішенні (пункти 4.8, 4.9 мотивувальної частини) КСУ звернув увагу на те, що встановлення в законі абсолютно визначених та/або безальтернативних санкцій має бути розумно поєднане з наданням законом уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання санкції до правопорушника, щоб уможливити додержання принципів домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності. Принципи домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності в разі притягнення особи до юридичної відповідальності можуть бути забезпечені, зокрема, у спосіб установлення в законі різних видів санкцій за вчинення того самого правопорушення або різних за розміром штрафів, що їх може бути накладено на порушників тієї самої охоронної норми. Оспорюваний припис Закону № 2735, що визначає безальтернативну санкцію, яка до того ж має ознаки абсолютно визначеної, не надає суб`єкту накладання адміністративного стягнення можливості врахувати те, що гіпотезою пункту 2 частини другої статті 44 Закону № 2735 охоплено велику кількість виявів об`єктивної та суб`єктивної сторін цього правопорушення. Таке не забезпечує домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності порушника з урахуванням усіх значущих обставин справи.
97. Водночас колегія суддів не робить висновків про відповідність чи невідповідність Конституції України частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України, оскільки для вирішення спору у справі, що переглядається, це не є потрібним, бо з огляду на невідповідність цих положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначені положення не підлягають застосуванню незалежно від того, чи відповідають вони Конституції України, чи ні. З цих же міркувань колегія суддів не аналізує правовідносини сторін та не встановлює їх характер, оскільки такий аналіз також не впливає на вирішення справи, що переглядається, по суті".
103. Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).
104. Тим не менше, Об`єднана палата звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч.3 ст.228 ЦК так і не була виключена з ЦК, хоча її аналог у ГК (ст.208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним.
105. Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином:
При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо). 
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Б. Щодо добросовісної сторони правочину
106. ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину, СКП "Харківзеленбуд").
107. На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника. 
108. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
109. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
110. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
111. Як у справі, що переглядається, так і у справі, від висновків у якій просять відступити, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП "ЛСВ "Моноліт" на корить СКП "Харківзеленбуд").
112. СКП "Харківзеленбуд" неодноразово стверджувало, що воно несе негативні наслідки від ухвалених судових рішень, оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Скаржник звертав увагу на неодноразове намагання виконати примусово відповідне рішення суду незалежно від того, чи отримані кошти з винної сторони на рахунок комунального підприємства. Отже, ухвалені судами у цій справі рішення означають не лише застосування ч.3 ст.228 ЦК всупереч її прямим приписам (Об`єднана палата погоджується з доводами скаржника, що при правильному застосуванні цієї норми з нього мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто світильники, а не кошти), але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.
113. Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Харкова. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Харкова.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
114. Виходячи з викладеного, Об`єднана палата вважає, що застосування ч.3 ст.228 ЦК до спірних відносин призвело до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину.
115. Відтак, Об`єднана палата доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги прокурора про стягнення з ПП "ЛСВ Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" 2 370 000 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" одержаних ним за рішенням суду 2 370 000 грн в дохід держави.
116. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
117. Згідно з ч.1 ст.311 ГПК суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
118. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про задоволення касаційних скарг, скасування рішень судів попередніх інстанцій та ухвалення нового - про відмову у позові.”.

Положеннями частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).
Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".
Отже, Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 грудня 2025 року у cправі № 922/3456/23 встановлено, що для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор мав довести, що сам правочин (придбання системи відеоскопічної в комплекті з відеогастроскопом та відеоколокоскопом) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Згідно приписів ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.(ч.1 ст. 77 ГПК України).
При цьому, прокурор цього не довів порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі. 
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.
Прокурор не довів належними та допустимими доказами, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Крім того, прокурор, для дотримання принципу пропорційності просить стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того, як вони будуть стягнуті з винної сторони. Прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Кам`янського. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Кам`янського (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Кам`янського.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на Дніпропетровську обласну прокуратуру.
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову Керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології", відповідача-2: Депертаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Південно-Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним договору № 991-19 від 20.11.2019 про закупівлю товарів “Інвентар для спортивних ігор на відкритому повітрі (придбання спортивного комплексу для подальшого встановлення на території міста)”, укладеного між Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Спецтехнології" на користь Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради 990 000,00 грн, а з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради одержані ним, за рішенням суду 990 000,00 грн - в дохід держави відмовити. 
Витрати зі сплати судового збору за подання позову покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено та підписано – 28.04.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко