Справа № 159/2139/26
Провадження № 2/159/1788/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
головуючого судді -       Смалюха Р.Я., 
за участю
секретаря судового засідання –     Клевецької О.М.,
позивача -        не з`явився,
представника позивача -      не з`явився,
відповідача -        не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від імені якої діє представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Дубівської сільської ради Ковельського району (Ковельський район, с. Дубове, вул. Ковельська, 60), про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року  ОСОБА_1 (далі – позивач), від імені якої діє представник ОСОБА_2 (далі — представник позивача), звернулась в суд з позовом до Дубівської сільської ради Ковельського району (далі – відповідач) в якому просить визначити за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ), після якого вона прийняла спадщину. Від імені її чоловіка заповіти не посвідчувались. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на усе його майно, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 . Згідно договору про поділ спадщини спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 домовились що вказаний будинок буде належати ОСОБА_1 .
Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак нотаріус 27.03.2025 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.
На підставі наведеного позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1269, 1296 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).

Відповідач у заяві про розгляд справи за його відсутності від 11.05.2026 повідомив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 14.04.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребував у нотаріуса матеріали спадкової справи, розгляд справи вирішив здійснювати у змішаній формі, підготовче засідання у справі призначив на 11.05.2026.
Ухвалою суду від 11.05.2026 суд закрив підготовче засідання, призначив справу до судового розгляду на 04.06.2026.
У судове засідання 04.06.2026 учасники справи не з`явились, хоча були належно повідомлені про час, дату і місце проведення судового засіданні. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. 
Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.
У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14).

Вивчивши матеріали справи, обґрунтування та доводи учасників судового процесу, суд встановив такі обставини.
Свідоцтвом про укладення шлюбу від 07.11.1978 серії НОМЕР_1 , стверджується укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , прізвище після укладення шлюбу чоловіка та дружини — ОСОБА_6 .
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.01.2010 підтверджується факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_8 , яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кутузова Ковельського району розміром 5,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 16.09.2017.
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_3 1939 року побудови належав ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з погосподарської книги №2 села Городище за 2004 рік Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області (особовий рахунок № НОМЕР_3 ).
Технічним паспортом на житловий будинок в АДРЕСА_3 складений ФОП ОСОБА_9 10.07.2025 стверджується наявність будинку загальною площею 72,3 м.кв з господарськими будівлями та спорудами: хлів, вбиральня. 
Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 складає 67300,00 грн відповідно до висновку оцінювача від 07.01.2026.
З копії спадкової справи № 117/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка заведена приватним нотаріусом Ковельської районного нотаріального округу Кушнерук А.Ю. вбачається, що: 
- згідно заповіту №38 від 17.12.1991, ОСОБА_8 заповіла належний їй будинок своєму сину ОСОБА_10 ;
- свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 від 07.1955 підтверджується народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , мамою якого є ОСОБА_11 ;
- ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 ;
- ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ;
- договором про поділ спадщини від 27.03.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вирішили що після поділу спадщини житловий будинок АДРЕСА_3 , буде належати ОСОБА_1 .
Відповіддю приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Кушнерук А.Ю. від 27.03.2025 № 111/02-14 спадкоємцю ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , через відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

За приписами постанови Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26 Про Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах запис у погосподарських книгах визнавався в якості актів органів влади, що підтверджував право приватної власності.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).
Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.
Отже, суд дійшов висновку, що право власності у ОСОБА_11 на житловий будинок АДРЕСА_3 виникло з моменту його побудови у 1939 році (з такого року зазначена їх реєстрація у цих будинках) відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1264 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Вище суд встановив, що ОСОБА_3 , прийняв спадщину після смерті своєї мами ОСОБА_8 , про що зокрема свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.01.2010.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.
Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , до якої також увійшов житловий будинок АДРЕСА_3 , який належав його матері ОСОБА_8 .

Листом від 27.03.2025 нотаріус фактично відмовив позивачу в оформленні спадщини, з підстав відсутності на зазначені вище будинки правовстановлюючих документів.
Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.02.2024 у справі №201/1883/21.
Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку.
Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області необхідно задовольнити повністю визнавши за ним право власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд задовольнив позов у повному обсязі, однак позивач просив залишити судовий витрати за ним, то суд не стягує сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1321,20 грн.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 );
Відповідач: Дубівська сільська рада Ковельського району Волинської області (45031, Волинська область, Ковельський район, с. Дубове, вул. Ковельська, буд. 60; ЄДРПОУ 04333939).
Повне судове рішення складене 16.06.2026.

Головуючий:       Р.Я.Смалюх