Суддя Зайцева М. С. 
Справа № 644/11478/24 
Провадження № 2/644/829/26 
20.05.2026 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
(ЗАОЧНЕ)

 
20 травня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Зайцевої М.С., за участю секретаря - Селіхової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , разом з батьком ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.09.2019 року у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис №4240. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . ОСОБА_2 має від попереднього шлюбу неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2010 р.н. Протягом подружнього життя відносини між ними не склалися через різні погляди на життя та виховання дітей, що поступово призвело до втрати почуттів один до одного та припинення шлюбно-сімейних відносин. Дружина страждає на ряд хронічних захворювань та постійно перебуває на лікуванні. Іноді лікування триває довго та вона не в змозі доглядати за дітьми. Через погане самопочуття та постійне перебування в лікарнях, дружина пішла проживати до свого батька ОСОБА_6 , де проживає і зараз. Донька проживає з ним, її вихованням та матеріальним забезпеченням займається виключно він, вона знаходиться на його повному вихованні та утриманні. Також з ним проживає неповнолітній син ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, ОСОБА_7 , 2010 р.н. вихованням та утриманням якого займається також він. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_6 являється пенсіонером та зайнятий доглядом за своєю дружиною, яка в травні 2024 року перенесла інсульт та потребує стороннього догляду та ще й вимушений доглядати за донькою відповідачем у справі, оскільки вона хворіє і сама потребує догляду. Його батьки проживають за межами м. Харкова та Харківської області. Тобто доглядати за малолітньою дитиною, окрім нього, нікому. Крім того, між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 18.06.2024 року, посвідчений приватним нотаріусом СМНО Давиденко І.А., зареєстрований в реєстрі за №1332, за умовами якого Батьки домовились про місце проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Він ніколи не заперечував та не заперечуватиму на зустрічах матері з дитиною. На даний час він з малолітньою донькою ОСОБА_8 та неповнолітнім сином відповідача від попереднього шлюбу ОСОБА_9 проживають в квартирі АДРЕСА_2 , де є всі зручності та облаштована кімната для дитини, її стандартного розвитку та виховання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 29.08.2024 р, складеного Службою у справах дітей по Індустріальному районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Відповідач ОСОБА_2 проживає у свого батька за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином та своєчасно. Позивач та представник позивача є зареєстрованими користувачами у системі «Електронний суд». Згідно з довідками про доставку електронного листа судові повістки було доставлено до електронного кабінету користувача ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , проте жодного разу в судові засідання позивач та його представник не прибули, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подавала.
Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстави передбачені ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи судом не встановлені.
Частино 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, стосовно яких наявні відомості повідомлення про явку в суд, не є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06). Заявник із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.
Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (пункти 135-139).
Приймаючи до уваги викладене, що від позивача та його представника не надійшло заперечень проти заочного розгляду справи, що судом ухвалено про заочний розгляд справи, то в відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Ухвалою суду від 02.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
На підставі наданих представником позивача документів судом встановлено наступне.
19.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 19.09.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 4240.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим 13.11.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що 13.11.2019 року складено відповідний актовий запис №1664, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
18.06.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Давіденко І.А., зареєстрований в реєстрі за № 1332. Цей договір сторонами укладено стосовно визначення місця проживання та утримання спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до цього договору батьки домовились про місце проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Батько самостійно виховує дитину. У сторін відсутні претензії один до одного щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Сторони домовилися, що витрати на утримання дитини для забезпечення її необхідними благами, що потрібні для життя та виховання дитини буде нести батько. Додаткові витрати на дитину буде нести батько. Батьки зобов`язуються не втручатись в особисте життя один до одного та не підбурювати дитину проти один одного. Матір має право, за попереднім погодженням з батьком і враховуючи бажання дитини, та з урахуванням її стану здоров`я зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною. Сторони домовились, що при вирішенні питань відносно перебування дитини з матір`ю враховується думка дитини, стан здоров`я, розпорядок дня дитини відповідно до віку та графік навчального процесу дитини. На підставі цього сторонами приймається рішення з метою найбільш ефективного забезпечення інтересів дитини. Батько зобов`язується не чинити перешкоди матері у спілкуванні з дитиною. Батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів, та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дитину проти батька чи матері. У випадках, визначених цим договором своєчасно надавати один одному оформлену у встановленому законодавством України порядку згоду на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон з метою відпочинку, або, коли дитина досягне певного віку, на самостійний виїзд дитини з організованою групою дітей на відпочинок, змагання, тощо. Сторони домовились що батько не чинитиме перешкод у спілкуванні дитини з дідом, бабою, з іншими членами сім`ї та родичами материнській лінії споріднення. Дід, баба, інші члени сім`ї та родичі по материнській лінії споріднення можуть спілкуватися з дитиною за бажанням дитини та у час, попередньо погоджений з батьком. Сторони зобов`язуються не використовувати спілкування з дитиною для налаштовування їх проти іншої сторони. Цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до часу настання повноліття дитини. За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку. Кожна сторона зобов`язується добросовісно виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні її зобов`язань. Всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. 
Згідно довідки від 17.09.2019 року про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки від 16.10.2019 року про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 13.07.2024 року спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
З акту обстеження умов проживання, складений Службою у справах дітей по Індустріальному району на підставі заяви ОСОБА_1 , вбачається, що позивачем за адресою: АДРЕСА_4 створені усі належні умови для виховання ОСОБА_3 . За вказаною адресою дружина ОСОБА_2 не проживає, перебуває на лікуванні, чоловік ОСОБА_1 , військовослужбовець проживає без реєстрації, діти- ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , проживають без реєстрації. Між членами родини склалися дружні стосунки, взаємоповага та взаємодопомога. Дружина ОСОБА_2 потребує стаціонарного лікування, тому малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 потребують присутності батька ОСОБА_1 для здійснення догляду за ними. 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, що визначено ч. 1 ст. 160 СК України. І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч. 1 ст. 161 СК України.
При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
В постанові ВС від 04.09.2024 року по справі №278/2111/23 зазначено, що тлумачення вказаних норм ст. 5 ЦПК України свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 та інші).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).
Суд висновує, що в позовній заяві не зазначено порушене або оспорюване право/інтерес позивача, для захисту яких представник позивача звернувся до суду. В позовній заяві викладена лише вимога про визначення місяця проживання дитини з батьком.
Суду надано копію договору про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав від 18.06.2024 року, однак не надано обґрунтування і докази на підтвердження цих обґрунтувань, які б свідчили про конкретні порушення відповідачкою умов договору. Також не зазначено про будь-які інші обставини, не пов`язані з договором про визначення місця проживання дитини від 18.06.2024 року, які б характеризували спір між сторонами з приводу місця проживання доньки.
Посилання в позовній заяві на те, що відповідачка через хворобу постійно перебуває в лікарнях, через погане самопочуття пішла проживати до свого батька за адресою: АДРЕСА_3 , а отже не в змозі доглядати за дитиною, не підтверджені ніякими доказами.
Факт укладення між сторонами по справі договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 18.06.2024 року свідчить про те, що батьки, уклавши нотаріально посвідчений договір щодо визначення місця проживання дитини, узгодили порядок участі кожного із них у вихованні їхньої спільної доньки та визначили її місце проживання з батьком. Однак позивач і його представник, відповідачка не надали суду докази того, який конкретно спір щодо місця проживання дитини виник між сторонами з приводу вказаного договору. В самому договорі врегульовано питання вирішення спорів, в разі їх виникнення і наявності.
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем та його представником не обрано ефективний спосіб захисту права позивача, яке він вважає порушеним, як і не доведено сам факт порушення прав позивача зі сторони відповідачки, пов`язаних з визначенням місця проживання дитини.
Таким чином, сторони, у відповідності до вимог ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України, фактично визначили місце проживання дитини, разом з батьком.
Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина, згідно змісту позовної заяви, і так фактично проживає, і від якого мати дитини, відповідачка по справі, не вимагає зміни її місця проживання.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками про визначення місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді. Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.
Беручи до уваги вищевикладене, не доведеність обставин, зазначених в позовній заяві, в тому числі недоведеність обставин того, що між батьками виник спір саме щодо місця проживання дитини, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, будь-яких заперечень з приводу позовних вимог не подавала, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 . 
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і відшкодуванню за рахунок відповідачки не підлягають.
Керуючись ст.ст.5,10-13,76-81,83,141,264-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.1, 15, 141, 150, 151, 157, 164 Сімейного кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком, -ВІДМОВИТИ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. 

Головуючий: М. С. Зайцева