ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1

ОКРЕМА ДУМКА

судді Буравльова С.І. стосовно прийнятої 18.03.2026 р. постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 925/1618/24 за апеляційною скаргою Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.05.2025 р. за позовом Керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" про усунення перешкод у користуванні майном та повернення майна.

Відповідно до ст. 34 ГПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені при обговоренні під час ухвалення судового рішення. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.05.2025 р. у справі № 925/1618/24 позов Керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Релігійної організації "Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) м. Городище" задоволено. Усунуто перешкоди державі в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України у здійсненні права користування та розпорядження майном - пам`яткою архітектури національного значення - будівлі Свято-Михайлівської церкви та скасовано державну реєстрацію права приватної власності Релігійної організації "Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" на приміщення Свято-Михайлівської церкви, розташованої за адресою: Черкаська область, Черкаський район, м. Городище, вул. Травнева, 13. Усунуто перешкоди державі в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України у здійсненні права користування та розпорядження майном - пам`яткою архітектури національного значення - будівлі Свято-Михайлівської церкви та зобов`язано Релігійну організацію "Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) м. Городище" повернути державі в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України нежитлову будівлю Свято-Михайлівської церкви, загальною площею 250,0 кв. м, розташовану за адресою: Черкаська область, м. Городище, вул. Травнева, 13. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду України від 18.03.2026 р. у справі № 925/1618/24 у складі колегії суддів: Андрієнко В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Буравльов С.І, Шапран В.В., апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 14.05.2025 р. у справі № 925/1618/24 залишено без змін.
На підставі наведеної вище ст. 34 ГПК України вважаю можливим викласти свою окрему думку стосовно постанови Північного апеляційного господарського суду України від 18.03.2026 р. у справі № 925/1618/24, оскільки не погоджуюсь з її мотивувальною та резолютивною частинами з огляду на такі аргументи.
За змістом ст. 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. 
Метою віндикаційного позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника.
Віндикаційний позов подається власником або титульним володільцем стосовно індивідуально визначених речей. Зміст віндикаційного позову становить вимога про повернення речі, яка перебуває у володінні іншої особи (відповідача) або річ знаходиться у чужому володінні незаконно.
Володіння нерухомим майном підтверджується фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц).
Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 199/8324/19).
За змістом ст. 391 ЦК України негаторний позов - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свого майна, які не пов`язані із порушенням володіння. 
Негаторний позов подається власником або титульним володільцем стосовно майна, яке знаходиться у власника (володільця). Також негаторний позов характерний тим, що інша особа заважає користуванню або розпорядженню цією річчю та для створення таких перешкод немає правових підстав.
Об`єктом негаторного позову може бути рухоме або нерухоме майно, що перебуває у власності та фактичному володінні позивача. Зміст негаторного позову становлять вимоги власника (титульного володільця) про усунення порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння. Негаторний позов може бути заявлений тільки під час існування порушення.
Сторонами у негаторному позову є: позивач - особа яка володіє річчю, зокрема, власник, титульний володілець (орендар, суб`єкт права господарського відання, суб`єкт права оперативного управління, особа, яка користується чужим майном) та відповідач - особа, яка своєю протиправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню власником користування чи розпорядження своїм майном.
Умовою задоволення негаторного позову є встановлення протиправності дій відповідача.
Якщо дії відповідача є правомірними або між сторонами існують договірні відносини негаторний позов задоволенню не підлягає.
Віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними - не можуть бути заявлені в одному позові. Визначальний критерій їх розмежування: наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Важливим є правильне застосування позовної давності до спірних правовідносин, зокрема, на вимоги за віндикаційним позовом поширюється загальна позовна давність, в той час як негаторний позов не підпадає під дію позовної давності поки продовжується порушення, негаторний позов може бути подано незалежно від моменту виникнення права на нього.
Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматись від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Тлумачення ст. 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійснені власником права користування та розпорядження своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.
Якщо у власника є володіння річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватись як негаторний позов. Власник, який позбавлений володіння своїм майном, і пред`явлає вимогу про відновлення володіння, то така вимога має кваліфікуватись як віндикаційний позов.
Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння має бути законним.
Принцип про втручання у мирне володіння майном означає, що застосовані положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні.
Здійснення судом перекваліфікації вимог, за умови, що одна виключає іншу, це неправомірний підхід, який дозволяє перекваліфіковувати будь-яку позовну вимогу, і шкодить передбачуваності в застосуванні норм, що регулюють віндикаційний та негаторний позов, а також зашкоджує стабільності цивільного обороту.
Повернення майна за допомогою негаторного позову є недопустимим.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/2861/18).
Вважаю, що в даному спорі прокурором обрано неналежний спосіб захисту, який суперечить правовим висновкам Верховного Суду.
Так, прокурор звернувся в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Господарського суду Черкаської області з позовом до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" про:
- усунення перешкод Міністерству культури та стратегічних комунікацій України у користуванні та розпорядженні пам`яткою архітектури національного значення - будівлею Свято-Михайлівської церкви та скасування державної реєстрацію права приватної власності Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" на приміщення Свято-Михайлівської церкви, розташоване за адресою: Черкаська область, Черкаський район, м. Городище, вул. Травнева, 13, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1549353071203; 
- усунення перешкод Міністерству культури та стратегічних комунікацій України у користуванні та розпорядженні пам`яткою архітектури національного значення - будівлею Свято-Михайлівської церкви та повернення Міністерству культури та стратегічних комунікацій України нежитлову будівлю Свято-Михайлівської церкви, загальною площею 250,0 кв. м, яка розташована за адресою: Черкаська область, м. Городище, вул. Травнева, 13. 
В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що прокуратурою встановлено факт порушення інтересів держави та протиправного вибуття з державної власності пам`ятки архітектури національного значення - будівлі Свято-Михайлівської церкви.
Як вбачається зі змісту позовних вимог прокурора, останній за допомогою негаторного позову повертає позивачу нерухоме майно - будівлю Свято-Михайлівської церкви, а також скасовує державну реєстрацію права приватної власності Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище". Тобто, прокурор звернувся до господарського суду в одному позові з негаторними та віндикаційними позовними вимогами, що є неправомірним з урахуванням вищевикладеного.
Крім цього, в негаторному позові прокурор оспорює право власності відповідача - Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище".
Так, рішенням Виконавчого комітету Черкаської обласної ради від 05.06.1973 р. затверджено список пам`ятників архітектури місцевого значення, які знаходяться на території області, та взято на облік Михайлівську церкву, 1844 року побудови, м. Городище.
Постановою Ради Міністрів УРСР від 06.09.1979 р. № 442 затверджено доповнення до списку пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, до якого за № 1713 увійшла пам`ятка архітектури національного значення - Михайлівська церква, 1844 року побудови, м. Городище.
Рішенням Виконавчого комітету Городищенської районної ради від 22.03.1989 р. № 94 приміщення Михайлівської церкви - пам`ятника архітектури передано церковній громаді Городищенської РПЦ по договору після реставрації та надано дозвіл проводити ремонтні роботи і реставрацію шляхом укладення договорів з ремонтними бригадами під контролем відділу архітектури та фінансового відділу райвиконкому у відповідності з проектно-кошторисною документацією. Надано можливість церковній громаді Городищенської РПЦ проводити службу в приміщенні церкви до закінчення ремонту і реставрації.
20.09.1990 р. Виконавчий комітет Городищенської районної ради прийняв рішення № 274, яким дозволив громаді Української православної церкви м. Городище будівництво на території Михайлівської церкви жилого будинку для священика, господарчих приміщень і гаража на два бокси.
20.09.1990 р. Виконавчий комітет Городищенської районної ради прийняв рішення № 265, яким передав з балансу центру культури та дозвілля Городищенського райвиконкому на баланс Михайлівської церкви приміщення студії та складське приміщення.
26.11.1991 р. проведено державну реєстрацію створення Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище".
05.05.2018 р., на підставі рішення виконавчого комітету Городищенської районної ради № 94 від 22.03.1989 р. та довідки Комульного підприємства "Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації" № 3 від 23.01.2018 р., проведено державну реєстрацію права власності Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" на нежитлове приміщення - Свято-Михайлівська церква, загальною площею 250 кв. м: церква - А-1, ганок, ганок, житловий будинок - Б-1 (загальна площа 85,1 кв. м; житлова площа 54,3 кв. м), ганок, прибудова - б, сарай - прибудова - В-1 (загальна площа 20,2 кв. м), літня кухня - Ї-2 (загальна площа 155,9 кв. м), мансандра, гараж - Ж-1, трапезна - Д-1 (загальна площа 118,6 кв. м), погріб - I, навіс - З, вбиральня - Г, колодязь - №1, огорожа - №2, огорожа - №3, огорожа - №4, хвіртка - №5, хвіртка - №6, хвіртка - №7, хвіртка - №8, ворота - №9, ворота - №10, ворота - №11, колонка - №12, колонка - №13, вигрібна яма - №14, вимощення - I, хвіртка - №15, огорожа - №16, за адресою: Черкаська обл., Городищенський р-н, м. Городище, вул. 1-го Травня, буд. 13.
Отже, прокурор звернувся з негаторним позовом до відповідача, який є власником нерухомого майна, що є об`єктом негаторного позову.
Розпорядженням Виконавчого комітету Городищенської міської ради № 41 від 26.04.2024 р. вулицю "1-Травня" в м. Городище перейменовано на вулицю "Травнева".
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2023 р. № 693 Михайлівська церква у м. Городище занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення, охоронний № 230045. Користувачем церкви є Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище". Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини з Релігійною організацією "Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" не укладався.
За змістом Закону України «Про охорону культурної спадщини» охорона памяток архітектури в Україні здійснюється державою шляхом внесення об`єктів до Реєстру, укладення охоронних договорів із власниками, встановлення обмежень на перебудову та заборони автентичного вигляду, заборони проводити реставрацію чи перепланування без дозволу органів охорони культурної спадщини.
Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини - це обов`язковий документ, що укладається між власником (користувачем) пам`ятки та органом охорони культурної спадщини, який встановлює чіткий правовий режим використання пам`ятки, визначає вимоги щодо її збереження, терміни реставрації та вимоги стосовно запобігання руйнуванню об`єкта.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 495, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 11.07.2024 р., Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Михайлівської парафії Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" є власником спірного приміщення Свято-Михайлівської церкви, розташованої за адресою: Черкаська область, Черкаський район, місто Городище, вулиця Травнева, 13.
На мою думку прокурор не довів суду протиправність дій відповідача, яким саме чином власник створює перешкоди в користуванні пам`яткою архітектури позивачу, і що заважає позивачу укласти з відповідачем (власником об`єкта пам`ятки архітектури) охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини.
Вимоги прокурора вважаю неправомірними, оскільки прокурор звертається до суду з негаторним позовом до власника нерухомого майна, який на законних підставах володіє вказаним майном, при цьому, до подання зазначеного позову право власності відповідача на це майно ніким не оспорювалось. Тобто, прокурор разом з поданням до суду негаторного позову одночасно оспорює право власності відповідача на спірне майно та повертає це майно позивачу.
Звертаю увагу також на те, що прокурором пропущено строк позовної давності на оспорювання в суді права власності на спірне майно відповідача, а тому прокурором подано до суду негаторний позов, на який не застосовується строк позовної давності.
Окрім цього, 13.03.2025 р. назву Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівської парафії Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" змінено на Релігійна організація «Свято-Михайлівська парафія Черкаської Єпархії Української православної церкви (Православної ЦерквиУкраїни м. Городище»). На моє переконання така зміна назви релігійної організації за два місяця до вирішення спору у суді першої інстанції була направлена на позбавлення попереднього керівника Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівської парафії Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" права оскаржити в апеляційному провадженні рішення суду першої інстанції та вподальшому і в касаційному порядку.
Підсумовуючи викладене, вважаю, що рішення Господарського суду Черкаської області від 14.05.2025 р. у справі № 925/1618/24 підлягало скасуванню в частині задоволення позову до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Михайлівської парафії Черкаської Єпархії Української православної церкви м. Городище" з прийняттям в цій частині нового рішення про повну відмову в позові.

Суддя
Північного апеляційного 
господарського суду С.І. Буравльов 
"05" травня 2026 р.