Дата документу 25.05.2026 Справа № 336/46/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/46/26
Провадження №22-ц/807/1042/26
Головуючий в 1-й інстанції – Звєздова Н.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Полякова О.З., Трофимової Д.А.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2026 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року представник позивача Попов Є.В., який діє на підставі довіреності № 133 від 05.06.2025, через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 002/9830054-SP від 30.03.2021 у розмірі 74 697,22 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 36 435,23 грн., заборгованість за відсотками – 38 261,99 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 30.03.2021 між Акціонерним товариством «ТАСКОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір №258303 з номером кредитного договору №002/9830054-SP про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank. На підставі цієї заяви відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті, встановлено ліміт кредитування 40 000,00 гривень, зі сплатою відсотків у розмірі 0,22%, строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 02.09.2025 виникла заборгованість по сплаті кредиту у сумі 74 697,22 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 36 435,23 гривень, заборгованість за відсотками – 38 261,99 гривень, яку позивач просив стягнути разом із сплаченим судовим збором у сумі 2 422,40 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2026 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №022/9830054-SP від 30.03.2021 у сумі 36 435,23 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 181,65 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сторонами у справі узгоджені при укладанні договору всі істотні умови, зокрема і щодо сплати відсотків, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог в цій частині.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.03.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank № 002/9830054-SP.

Відповідно до вказаної заяви від 30.03.2021, позивач зазначив, що ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank, тарифами ТАСКОМБАНКу, просила відкрити поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів та бажає оформити на своє ім`я платіжну картку, з сумою кредитного ліміту 40 000,00 гривень.

Згідно з умовами вищезазначеної Заяви-договору підписавши даний Договір Позичальник погодився з тим, що Публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті www.tascombank.com.ua), Паспорт споживчого кредиту разом з цією Заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами.

Кредитні кошти у сумі 40 000,00 гривень відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, яким є заява від 30.03.2021, що підтверджується відповідною Випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості, отже Кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за наданим кредитом, у зв`язку із неналежним виконанням позичальницею зобов`язань за кредитним договором №002/9830054-SP від 30.03.2021 станом на 02.09.2025 відповідач має заборгованість перед АТ «ТАСКОМБАНК» у сумі 74 697,22 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом (простроченим) кредиту – 36 435,23 гривень та заборгованості по відсотках (прострочених) – 38 261,99 гривень.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві-договорі від 30.03.2021 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Паспорт споживчого кредиту та Витяг з Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank. Проте, Витяг з Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank, копія якого долучена до позову, не підписана відповідачем. Долучений до позову Паспорт споживчого кредиту не є належним доказом у цій справі, оскільки сторони при укладенні кредитного договору, яким є заява-договір від 30.03.2021, не передбачили, що він є його складовою частиною. До того ж, відповідно до вказаного Паспорту споживчого кредиту інформація в ньому відповідає даті реєстрації в мобільному додатку, тобто на 30.03.2021. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору зрозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір від 30.03.2021, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови отримання кредитних коштів, відсутність у заяві-договорі від 30.03.2021 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Паспорт споживчого кредиту та Витяг з Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи вище зазначене, у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості по простроченим відсоткам у сумі 38 261,99 гривень необхідно відмовити, оскільки вказані платежі не передбачені умовами договору від 30.03.2021, якими є заява-договір.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається договір між сторонами укладений 30.03.2021 року шляхом підписання ОСОБА_1 заяви-анкети №258303 щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту sportbank.

У вказаній Заяві-анкеті від 30.03.2021, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена, тобто не містить всіх істотних умов, а саме сплати відсотків за користування наданими кредитними коштами, їх розмір та порядок нарахування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема, відсотки за користування кредитом, у розмірі 38261 грн 99 коп.

Обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.03.2021, позивач посилався на Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank»» та на Наповнення, Тарифи та умови обслуговування для картки Sportbank, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучену до матеріалів справи Публічну пропозицію (оферту) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також Наповнення, Тарифи та умови обслуговування для картки Sportbank розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 30.03.2021 Заяву-анкету про приєднання до Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Отже матеріали справи не містять доказів ознайомлення відповідача з умовами кредитування та погодження з ним розміру відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з якого позивачем нарахована спірна заборгованість з відсотків.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд резюмує, що оскільки Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також Наповнення, Тарифи та умови обслуговування для картки Sportbank, які долучені позивачем до позову на підтвердження своїх вимог, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.03.2021 шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131ц).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, і щодо розміру відсотків за користування кредитом, оскільки вказане спростовується дослідженими судом апеляційної інстанції доказами, що наявні в матеріалах справи.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Натомість вимог про стягнення процентів за користування кредитом з підстав та у розмірі, визначеними актами законодавства, зокрема, статтею 1048 ЦК України банк не пред`явив.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив в оскаржуваній частині законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 травня 2026 року.

Судді: С. В. Кухар

О.З. Поляков

Д.А. Трофимова