ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 травня 2026 року	Справа №160/8522/24 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – позивач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області) до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
За наслідками підготовчих засідань від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява про зменшення позовних вимог, в обґрунтування якої зазначено, що на теперішній час в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 179 676,54 грн. Заборгованість по земельному податку з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 176 090,14 грн, згідно податкового повідомлення-рішення №29001-5140-0462 від 17.06.2020, податкового повідомлення-рішення №315914-2405-0462 від 02.03.2021, податкового повідомлення-рішення №0078323-2405-0462 від 30.06.2022, податкового повідомлення-рішення №253976-2412-0463 від 28.04.2023, а також пені ІКП на борг мин.р (ст. 129 ПКУ з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19)) з 13.11.2018 на податкові повідомлення-рішення №349791-1309-0462 від 15.06.2018, №349790-1309- 0462 від 15.06.2018, №349790-1309-0462 від 15.06.2018, №349790-1309-0462 від 15.06.2018. Заборгованість по орендній платі з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 3586,40 грн, згідно податкового повідомлення рішення №1037284-1309-0462 від 07.08.2018 терм.спл. 06.10.2018. З урахуванням вимог ст.56, 57 ПК України, в зв`язку з несплатою ОСОБА_1 у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу. Відповідно до ст.59 ПК України, ОСОБА_1 була сформована податкова вимога сформована податкову вимогу №0002041503 від 07.04.2014, лист направлено платнику податків засобами поштового зв`язку та повернуто за закінченням терміну зберігання. У зв`язку із несплатою до бюджету сум податкового боргу, позивач звернувся до суду та просить стягнути податковий борг з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 179 676,54 грн.
Від відповідача до суду надійшов відзив на заяву, в якому зазначено, що згідно з ІКП, позивач неправомірно відніс здійснені платежі: 22.08.2018 — 491,55 грн., 22.08.2018 — 257,00 грн., 20.02.2020 — 3 024,00 грн. Разом 3 772,55 грн. — на зменшення “боргу минулих років”. Проте на момент здійснення вказаних платежів “борг минулих років”, у т.ч. штрафні санкції та пеня (якщо їх обліковували), не мав статусу податкового боргу, оскільки: по-перше, податкова вимога, на яку посилається позивач не була належним чином вручена (є конверт у матеріалах справи, який підтверджує, що надсилання здійснювалося не на податкову адресу платника); по-друге, навіть за наявності такого обліку, цей борг був безнадійним і підлягав списанню у зв`язку зі спливом строків давності/стягнення. Внаслідок неправомірного “перекидання” платежів на “борги минулих років” позивач фактично сформував арифметично похідну суму. Отже, сума 3 586,40 грн. не є самостійним “податковим боргом”, а є наслідком помилкового/протиправного рознесення платежів в обліку ДПС. Сума 3 586,40 грн виникла виключно як результат неправомірного перерознесення платежів відповідача на “борги минулих років”, які не були доведені як узгоджені (відсутнє належне вручення; конверт підтверджує відправку не за податковою адресою), та/або підлягали списанню як безнадійні. ППР за 2020–2023 роки не вручені належним чином, зобов`язання є неузгодженими, а отже “податкового боргу” не існує, оскільки вони були надіслані за невірною адресою. Оскільки позивач припустився помилки в адресі отримувача, то такі ППР вважаються не врученими, а суми грошових зобов`язань — неузгодженими; відповідно, не можуть утворювати “податковий борг”. Позивач відніс 982,55 грн, сплачені відповідачем 18.07.2025, у рахунок зменшення суми за ППР №29001-5140-0462. Відповідач вважає такі дії позивача неправомірними. Навіть якщо позивач “зменшив” заявлену суму за ППР-2020 арифметично, це не усуває ключового: ППР 2020–2023 не вручені належно, отже неузгоджені, а податковий борг не виник. Заперечення щодо пені 6 175,17 грн (616,27 + 5 558,90) позивач заявляє до стягнення пеню за ППР №349791-1309-0462 від 15.06.2018 на 616,27 грн та за ППР №349790-1309-0462 від 15.06.2018 на 5 558,90 грн, але копії цих ППР позивачем не подані. За відсутності належних доказів самого рішення (ППР), його вручення та розрахунку пені — вимога про стягнення пені є необґрунтованою. Також з 01.01.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX. За ППР №349791-1309-0462 від 15.06.2018 на загальну суму 616,27 грн. пеня нарахована за період з 24.12.2017 по 10.02.2020. Отже, з дня початку нарахування пені, 24.12.2017 р., 1095 дні закінчились 24.12.2020 р., тобто до дня набрання чинності Закону, і тому, на думку відповідача, нарахована пеня підлягає списанню (анулюванню). За ППР №349890-1309-0462 від 15.06.2018 на загальну суму 5 558,90 грн. нарахована за період з 13.11.2018 по 20.10.2021. Отже, з дня початку нарахування пені, 13.11.2018 р., 1095 дні закінчились 13.11.2021 р., нарахована пеня підлягає списанню (анулюванню).
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ГУ ДПС у Дніпропетровській області, розглянувши відзив відповідача, надає наступні заперечення. Щодо зменшення позовних вимог та оскарження ППР 17.11.2025 позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог до суми 179 676,54 грн. Дане зменшення відбулося у зв`язку з уточненням стану узгодженості зобов`язань та фактами оскарження відповідачем ППР від 30.07.2018 на суму 16 387,02 грн. Позивач привів вимоги у відповідність до актуальних даних інтегрованої картки платника (ІКП) з урахуванням процесу адміністративного та судового оскарження. Щодо черговості погашення боргу та суми 3 586,40 грн відповідач вважає борг у сумі 3 586,40 грн «штучним» через перенесення платежів на борги минулих років. Однак згідно зі ст. 87.9 ПК України, контролюючі органи зобов`язані зараховувати сплачені кошти в рахунок погашення податкового боргу за черговістю його виникнення, незалежно від напряму сплати, визначеного платником. Відповідно до п. 131.2 ст. 131 ПК України, кошти першочергово йдуть на податкове зобов`язання, потім на штрафи, і в останню чергу — на пеню. Якщо платник порушує цю черговість, орган ДПС здійснює розподіл самостійно. Правова позиція Верховного Суду: У постанові від 27.09.2022 у справі № 380/7694/20 ВС підтвердив імперативність норм п. 87.9 ПК України щодо обов`язку податкового органу дотримуватися черговості виникнення боргу при зарахуванні коштів. Щодо належного вручення ППР та адреси відповідача, то усі ППР були направлені на податкову адресу відповідача згідно з даними Державного реєстру фізичних осіб (ДРФО). Згідно з п. 42.2 та п. 58.3 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за податковою адресою рекомендованим листом. Верховний Суд у справі № 825/1109/16 наголошував, що платник зобов`язаний забезпечити отримання пошти за офіційною адресою. Факт повернення листа за закінченням терміну зберігання не скасовує факту належного повідомлення. Відповідач посилається на ст. 129 ПК України щодо анулювання пені. Позивач зазначає, що у постанові від 27 вересня 2022 року у справі № 380/7694/20 вказано, що зміни до п. 129.1.2 ст. 129 ПК України, чинні з 01.01.2021, фактично уточнили норму права щодо початку нарахування пені. Суд роз`яснив, що пеня нараховується на суму виявленого заниження податкового зобов`язання за весь період заниження, включаючи період адміністративного та судового оскарження. Оскільки суми грошових зобов`язань Відповідача набули статусу податкового боргу у зв`язку з їх несплатою у встановлені строки (ст. 56, 57 ПК України), нарахування пені є правомірним. Сума боргу в розмірі 179 676,54 грн є актуальною, підтвердженою матеріалами ІКП та нормами ПК України.
Від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що ППР за 2020–2023 роки не вручені належним чином, зобов`язання є неузгодженими. Відповідно до наданих позивачем доказів до матеріалів справи ці ППР направлені на адресу АДРЕСА_1 . Проте, на час отримання довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 (дата видачі довідки 19.06.1998) місце проживання/місцезнаходження і податкова адреса відповідачки - АДРЕСА_2 . З 01.01.2021 пеня не нараховується, а нарахована підлягає анулюванню, зокрема, у разі закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків. Строки давності щодо нарахування та стягнення пені, встановлені п.п.129.9.1 п.129.9 ст.129 ПК України є чинними і дія вказаної норми ПК України не зупинялась. За ППР №349791-1309-0462 від 15.06.2018 на загальну суму 616,27 грн. пеня нарахована за період з 24.12.2017 по 10.02.2020. Отже, з дня початку нарахування пені, 24.12.2017 р., 1095 дні закінчились 24.12.2020 р., тобто до дня набрання чинності Закону, і тому, на думку відповідача, нарахована пеня підлягає списанню (анулюванню). За ППР №349890-1309-0462 від 15.06.2018 на загальну суму 5 558,90 грн. нарахована за період з 13.11.2018 по 20.10.2021. Отже, з дня початку нарахування пені, 13.11.2018 р., 1095 дні закінчились 13.11.2021 р., нарахована пеня підлягає списанню (анулюванню). Заявлений борг 3 586,40 грн. є штучним, оскільки згідно з ІКП, позивач неправомірно відніс здійснені платежі: 22.08.2018 — 491,55 грн., 22.08.2018 — 257,00 грн., 20.02.2020 — 3 024,00 грн. Разом 3772,55 грн. — на зменшення “боргу минулих років”. Цей борг був безнадійним і підлягав списанню у зв`язку зі спливом строків давності/стягнення.
Також від представника ОСОБА_1 надійшла заява про закриття підготовчого провадження у справі та розгляд справи по суті без участі відповідача та його представника.
Вирішуючи питання щодо закриття підготовчого провадження у справі та розгляду справи по суті в порядку письмового провадження, суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України», на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, у зв`язку з воєнним станом та численними повітряними тривогами, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
На обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області перебуває ОСОБА_1 та за якою рахується податковий борг у розмірі 179 676,54 гривень.
Заборгованість по земельному податку з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 176 090,14 грн, згідно податкового повідомлення-рішення №29001-5140-0462 від 17.06.2020, податкового повідомлення-рішення №315914-2405-0462 від 02.03.2021, податкового повідомлення-рішення №0078323-2405-0462 від 30.06.2022, податкового повідомлення-рішення №253976-2412-0463 від 28.04.2023, а також пені ІКП на борг мин.р (ст. 129 ПКУ з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19)) з 13.11.2018 на податкові повідомлення-рішення №349791-1309-0462 від 15.06.2018, №349790-1309-0462 від 15.06.2018, №349790-1309-0462 від 15.06.2018, №349790-1309-0462 від 15.06.2018. 
Заборгованість по орендній платі з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 3586,40 грн, згідно податкового повідомлення рішення №1037284-1309-0462 від 07.08.2018 терм.спл. 06.10.2018.
Доказів оскарження в адміністративному чи судовому порядку податкових повідомлень-рішень відповідачем не надано.
Враховуючи, що відповідач не сплатив до бюджету сум податкового боргу, позивачем сформовано податкову вимогу від 28.11.2014 року №2912-25, яку направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, проте ним не отримано. На адресу позивача повернувся конверт.
У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку сум грошових зобов`язань, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).
Згідно до п.14.1.156 ст.14 Податкового Кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків в т.ч. зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 20.1.19. п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п.п.20.1.34 п.20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Статтею 36 ПК України встановлено податковий обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок платника податків виникає за кожним податком та збором.
Згідно п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3. статті 57 ПК України).
У свою чергу, відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Підстави та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків врегульовано ст.59 Податкового кодексу України.
Так, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Джерелами погашення податкового боргу платника податків у відповідності із п. 87.2 ст. 87 ПК України, є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Пунктом 87.9. ст. 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Отже, у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу, тощо.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 58.3 ПК України).
За приписами п. 45.1 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Платник податків, який обирає спосіб взаємодії з контролюючим органом засобами електронного зв`язку в електронній формі, зобов`язаний під час обрання способу взаємодії повідомити контролюючому органу свою електронну адресу (адреси) шляхом внесення цієї інформації до своїх облікових даних через електронний кабінет (п. 45.3 Податкового кодексу України).
Доводи відповідача про те, що податкова вимога, податкові повідомлення-рішення не були вручені платнику належним чином, а отже є неузгодженими, суд відхиляє, оскільки доказів їх оскарження в адміністративному чи судовому порядку надано не було, а відтак сума податкового зобов`язання вважається узгодженою, що є підставою для її стягнення.
Крім того до суду не надано доказів оскарження ОСОБА_1 в адміністративному чи судовому порядку бездіяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не списання податкового боргу та пені, як безнадійних.
Щодо доводів представника відповідача про нарахування пені.
Як зазначалося вище податкове зобов`язання є грошовим виразом наявного у платника, зокрема податкового агента, податкового обов`язку зі сплати податку, виникнення, а також порядок та строки сплати якого обумовлені нормами податкового законодавства.
До складу суми грошового зобов`язання включається як сума податкового зобов`язання, так і сума штрафної (фінансової) санкції, якщо податкове законодавство передбачає її застосування. Виникнення у платника обов`язку зі сплати грошового зобов`язання зумовлене встановленням податковим органом порушення платником вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податкових зобов`язань. Внаслідок цього податковий орган приймає рішення про донарахування сум відповідного податкового зобов`язання та/або застосування штрафної (фінансової) санкції.
Якщо податкове зобов`язання виникає згідно з податковим законодавством, яким встановлено розмір, порядок і строк його сплати, то на підставі прийнятого податковим органом відповідного рішення про нарахування у зв`язку із встановленням факту несплати податку у платника виникає грошове зобов`язання, яке підлягає сплаті у встановлений п.57.3 ст.57 ПК України строк після його узгодження. Грошові зобов`язання підлягають сплаті протягом десяти днів саме з дня їх узгодження, а не отримання нового податкового повідомлення-рішення, яким за результатами судового оскарження фактично фіксується сума узгодженого грошового зобов`язання, правомірність нарахування якого підтверджена судом.
Лексичний і логічний аналізи підпункту 129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України в редакції, чинній з 1 січня 2017 року, дають підстави для висновку, що початок нарахування пені пов`язаний зі спливом граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, яке мало бути виконане, якби платник податків не порушив норми податкового законодавства і не занизив його у відповідний період. Тобто нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Пеня на підставі п.129.1 ст.129 ПК України нараховується в обов`язковому порядку відповідно до ПК України й за встановленою ним формулою і не обумовлюється прийняттям контролюючим органом жодних додаткових рішень.
З урахуванням вимог п.129.2 ст.129 ПК України в разі залишення без змін за результатами судового оскарження частини нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання пеня, нарахована за несплату такого, підлягає сплаті та відображається в ІКП платника податку за весь період заниження такого зобов`язання, в тому числі й за період адміністративного та/або судового оскарження.
Аналогічну позицію займає Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2022 року у справі № 380/7694/20 (номер у ЄДРСР106515961).
Окрім того, суд в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості позбавлений процесуальної можливості здійснити правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені у ППР, аналогічно суд позбавлений можливості здійснити і оцінку правомірності нарахування пені. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснити суд у провадженні за позовом платника податків про оскарження дій податкового органу з нарахування пені або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов (правова позиція Верховного Суду у постанові від 15.06.2023 року у справі № 160/13436/22).
Суд при вирішені спору також керується правовою позицією Верховного Суду визначеною у постановах від 21.08.2019 року у справі №2340/4023/18, від 24.04.2020 року у справі №818/263/16, від 10.04.2020 року у справі №813/7758/14, від 21.11.2019 року у справі № 821/1126/16, 09.10.2019 року у справі №803/1101/15-а.
Згідно з п.95.3 статті 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно наданих до суду доказів вбачається, що за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 179 676,54 грн.
Таким чином, оскільки податкові повідомлення – рішення, дії/бездіяльність податкового органу щодо правомірності нарахування пені та анулювання податкового боргу ОСОБА_1 не оскаржені, то грошові зобов`язання на момент розгляду даної справи є узгодженими, а відтак становлять податковий борг, в зв`язку із чим, суд вважає, що факт порушення відповідачем вимог податкового законодавства України доведений.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням відсутності відзиву та доказів сплати, з огляду на наявність боргу, суд доходить висновку, що позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Синельниківського міського Комунального підприємства "Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства" про стягнення податкового боргу підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 27 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду ним не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 242-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) про стягнення податкового боргу, – задовольнити.
Стягнути податковий борг з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 179 676 (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 54 коп.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 12.05.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса