ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 817/859/16 пров. № СК-А/857/28212/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,
за участю секретаря судового засідання: Вербінець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМРЕСУРС» на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року, ухвалене в складі колегії суддів: головуючого судді Зозуля Д.П., суддів Гудима Н.С., Жуковська Л.А. у порядку письмового провадження, у справі №817/859/16 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбер Майнінг Компані» до Державної служби геології та надр України, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Рівненської обласної ради, Державної служби України з питань праці, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Амбер Майнінг Компані» звернувся до суду з позовом до відповідача – Державної служби геології та надр України, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Рівненської обласної ради, Державної служби України з питань праці, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду у встановлений законодавством строк заяви Товариства на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області;
- зобов`язати укласти з Товариством угоду про умови користування надрами;
- зобов`язати видати Товариству спеціальний дозвіл на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2018 року, позов ТОВ «Амбер Майнінг Компані» задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Держгеонадр щодо не розгляду у встановлений законодавством строк заяви ТОВ «Амбер Майнінг Компані» від 04.03.2016 на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області. У решті позовних вимог відмовлено.
Після закінчення провадження у справі ТОВ «Амбер Майнінг Компані» звернулось до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. Заява мотивована тим, що судом не визначено способу виконання судового рішення.
Товариство просило зобов`язати Держгеонадра України повторно розглянути заяву ТОВ «Амбер Майнінг Компані» від 04.03.2016 на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області та видати ТОВ «Амбер Майнінг Компані» дозвільні документи, що забезпечить позивачеві можливість реалізації права на проведення робіт у відповідності до принципу «мовчазної згоди» згідно заяви від 04.03.2016.
У подальшому вказана заява була доповнена вимогами про зобов`язання відповідача видати дозвільні документи ТОВ «Амбер Майнінг Компані», що забезпечить можливість реалізації права на проведення робіт у відповідності до “принципу мовчазної згоди” згідно заяви від 04.03.2016 року, то суд зазначає наступне.
Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року заяву ТОВ «Амбер Майнінг Компані» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Зобов`язано Держгеонадра повторно розглянути заяву ТОВ «Амбер Майнінг Компані» від 04.03.2016 на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області.
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМРЕСУРС» оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, згідно з ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Тобто, наведеною нормою визначено, що додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням.
Водночас, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного судового рішення та перелік підстав, за яких суд може прийняти додаткове судове рішення, є вичерпним. Прийняття додаткового судового рішення за юридичною природою є засобом доповнення вже ухваленого судового рішення.
Вимоги заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення обґрунтовані тим, що суд першої інстанції за наслідками розгляду позовних вимог ухвалив рішення про їх часткове задоволення, однак без врахування однієї із вимог, з приводу якої досліджувались докази, а судом - не вказано способу відновлення порушеного права позивача. 
В резолютивній частині постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо не розгляду у встановлений законодавством строк заяви ТОВ «Амбер Майнінг Компані» від 04.03.2016 на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області.
Однак, аналіз змісту постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі № 817/859/16 свідчить на користь висновку, що суд першої інстанції, розглянувши спірні правовідносини та вирішивши питання про право позивача, не визначив способу виконання такого судового рішення.
Слід наголосити, що набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі № 817/859/16 виключає підстави для надання дослідженим доказам повторної правової оцінки судом.
Також суд апеляційної інстанці зауважує, що ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року касаційну скаргу ТОВ «Амбер Майнінг Компані» на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2018 року в справі № 817/859/16 за позовом ТОВ «Амбер Майнінг Компані» до Держгеонадр, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Рівненська обласна рада, Державна служба України з питань праці, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій повернуто заявникові.
Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМРЕСУРС» не скористалось правом оскарження рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі № 817/859/16, яким частково задоволено позов ТОВ «Амбер Майнінг Компані», зокрема вказавши на протиправність бездіяльності Держгеонадр щодо не розгляду у встановлений законодавством строк заяви ТОВ «Амбер Майнінг Компані» від 04.03.2016 на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці «Труска Гребля» у Сарненському районі Рівненської області.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, позивачем до суду заявлялись вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
З огляду на положення статей 5, 21, 245 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії (бездіяльність, рішення) протиправними.
Згідно згаданих норм такі повноваження суд реалізує в разі встановлення факту порушення прав, свобод та інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який б гарантував повний захист прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколудо Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальшу протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 520/1235/19, від 10 грудня 2019 року у справах № 825/1297/16 та N 808/5619/14.
Прийняття додаткового судового рішення за юридичною природою є засобом доповнення вже ухваленого судового рішення у разі його неповноти, наявності невирішених позовних вимог, однак судом першої інстанції при ухваленні судового рішення від 24 березня 2017 року не вирішено всі заявлені позивачем вимоги.
Колегією суддів встановлено наявність умов, визначених п.1 ч.1 ст. 252 КАС України, для ухвалення додаткового рішення.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача є встановлення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву позивача на отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр покладів бурштину на ділянці "Труска Гребля" у Сарненському районі Рівненської області дії.
Досліджуючи питання чи не призведе встановлення способу виконання рішення до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки встановлюючи чи змінюючи спосіб виконання основного судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті та з метою ефективного захисту порушено права, суд першої інстанції правильно виснував, що належним способом виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі № 817/859/16 є визначення Державній службі геології та надр України зобов`язання повторно розглянути подану ТОВ "Амбер Майнінг Компані" заяву від 04.03.2016 згідно із законодавством станом на дату її подання.
Водночас судом першої інстанції слушно враховано зміст мотивувальної частини постанови від 24 березня 2017 року, згідно якого задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати спеціальний дозвіл судом розцінено як втручання у дискреційні повноваження відповідача, які виходять за межі завдань адміністративного судочинства, з вказівкою на застереження: принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
За змістом постанови від 24 березня 2017 року не підлягали задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання Держгеонадра України вчинити дії щодо укладання угоди з ТОВ «Амбер Майнінг Компані» про умови користування надрами, оскільки укладання такої угоди є наслідком видачі спеціального дозволу та, в силу вимог п.10 Порядку №615, є його невід`ємною частиною, а відтак, зазначені вимоги є передчасними.
В резолютивній частині рішення суду в задоволенні позову у цій частині позовних вимог відмовлено.
Таким чином, суд апеляціної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що вимога позивача про зобов`язання відповідача видати ТОВ «Амбер Майнінг Компані» дозвільні документи не може бути способом виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі №817/859/16, оскільки її задоволення призведе до зміни первісного судового рішення та, відповідно, його резолютивної частини.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки викладені у заяві про ухвалення додаткового судового рішення у справі №817/859/16 вимоги узгоджуються з нормами процесуального права та не суперечать інституту додаткового судового рішення, заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Амбер Майнінг Компані» про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити у відповідній частині.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття оскаржуваного судового рішення.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 195, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДЗЕМРЕСУРС» залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у справі № 817/859/16 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 21.05.26