Дата документу 19.06.2026 Справа № 336/9696/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/9696/25   Головуючий у 1-й інстанції: Худіна О.О.
Провадження № 22-ц/807/1178/26   Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Онищенка Е.А. Трофимової Д.А.  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріального збитку та моральної школи заподіяної внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріального збитку та моральної школи заподіяної внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову позивач зазначала, що відповідач, ОСОБА_1 31.05.2025 о 12 год. 40 хв. в м. Запоріжжі по вул. Виробничій на перехресті вулиці Карпенко-Карого, керуючи транспортним засобом «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, чим порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.Внаслідок вказаної пригоди належний позивачу транспортний засіб «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав технічних ушкоджень, а його власник матеріального збитку та моральної шкоди.
Вказані обставини об`єктивно підтверджуються постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2025 року, що залишена без змін судом апеляційної інстанції, якою встановлена вина водія ОСОБА_1 у скоєному ДТП (відповідача). 
Разом із цим, встановлено, та не оспорюється сторонами, що цивільно-правова відповідальність водія винуватця пригоди застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «КРАЇНА» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв № 224931290 від 21.11.2024 року (страхова сума 160 000 гривень, франшиза 0 грн).
Як свідчить Звіт про оцінку вартості збитків № 21-07.25 від 08 липня 2025 року складаний оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого з вини відповідача автомобіля позивача «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахування зносу становить 98403,18 грн (без ПДВ), без урахуванням зносу на замінні складники 159492,71 грн (без ПДВ). 
На підставі заяви про виплату страхового відшкодування страхова компанія відшкодувала уповноваженому представнику позивача за нотаріальною довіреністю вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу за договором ОСЦПВНТЗ в розмірі 102 542,29 гривень, чим виконала зобов`язання перед позивачем в своїй частині відповідальності в повному обсязі. 
Отже, розмір спричиненої матеріальної шкоди, який в порядку ст. 22, 1192, 1194, 1166 ЦК України не відшкодовується страховиком та покладається безпосередньо на винну в ДТП (відповідача) становить: 159492,71 гривень (вартість ремонтних робіт без урахування зносу) – 102 542,29 гривень (сплачена страховиком вартість ремонтних робіт з урахування зносу) = 56 950,42 гривень. 
Позивач вважав, що душевні хвилювання, які були викликані заподіяним в наслідок ДТП емоційним дискомфортом, значні пошкодження транспортного засобу, внаслідок яких з 31 травня 2025 року позивач не мав можливості використовувати належний їй автомобіль, відсутність з боку винної особи наміру виправити негативні наслідки та компенсувати спричиненні збитки, необхідність змінювати звичний уклад життя задля відновлення свого порушеного права, звертатись до суду для відновлення свого порушеного права, позивач вважала, що розмір моральної шкоди, який має бути стягнутий з відповідача становить 10 000 гривень. 
Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди 56950,42 грн, моральну шкоду 10000,00 грн, а всього 66950,42 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу 13500,00 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого майна 6000,00 грн, судовий збір 970,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 56950,42 грн. 
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 970 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого майна у розмірі 6000 грн. 

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що районний суд, проводячи оцінку розміру шкоди не врахував, що автомобіль було відремонтовано ТОВ «Оллфікс», тобто фактичні витрати на відновлення зазначені саме в акті виконаних робіт № 29/08 від 29.08.2025, відповідно до якого, вартість ремонтно-відновлювальних робіт вказаного ТЗ склала 129000 грн, при цьому суд керувався оціночною вартістю відновлювального ремонту відповідно до звіту, та стягнув більшу суму, ніж була фактично витрачена позивачем на відновлення пошкоджень автомобіля.
Також наголошує про необхідність окремого обчислення та сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, про що апелянт наголошував під час розгляду в суді першої інстанції. Вважає, що судовий збір за вимогу стягнути з відповідача моральну шкоду мав бути окремо сплачений позивачем у розмірі 3328 грн. 
Вказує, що судом першої інстанції були порушені вимоги статей 177, 187 ЦПК України під час відкриття провадження у справі, не було розглянуто клопотання про залишення позову без розгляду. Позивачем не було надано позивачем копій окремих документів, зокрема позовної заяви з додатками та листа ТОВ «Оллфікс» від 07.01.2026 року та акту виконаних робіт.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 66950,42 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні її позовних вимог до відповідача погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 спричинену матеріальну шкоди у розмірі 56950,42 грн.

Отде, в даній цивільній справі, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в оскаржуваній частині – в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розміру спричиненої матеріальної шкоди, натомість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржено та апеляційним судом не переглядається. 

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія відшкодувала вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу за договором ОСЦПВНТЗ в розмірі 102542,29 грн, чим виконала зобов`язання перед позивачем в своїй частині відповідальності в повному обсязі, натомість решту шкоди, яка була встановлена на підставі Звіту № 21-07.25 про оцінку вартості (розміру) збитків та яка в порядку ст. 22, 1192, 1194, 1166 ЦК України не відшкодовується страховиком, суд стягнув безпосередньо з винної в ДТП особи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного. 

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що 31.05.2025 о 12:40 годині в м. Запоріжжя, по вул. Виробничій на перехресті вулиці Карпенко-Карого, водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи ТЗ «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого скоїла зіткнення з ТЗ «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у наслідок чого ТЗ отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2025 року, залишеною без змін Запорізьким апеляційним судом 29 серпня 2025 року (відповідача) визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.8-11, 174-175).

Згідно із документальною інформацією наданою МТСБ України від 01.10.2025 – за результатами запиту виявлено, що до ЦБД МТСБУ страховиком АТ «СК «КРАЇНА» за чинним на дату 31.05.2025 договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 224931290 від 21.11.2024 внесено інформацію про страхову суму за шкоду майну у розмірі 160000 грн., франшиза – 0 грн (а.с.12).

Власником ТЗ «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13,149-156,158-159), оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу оглянуто судом першої інстанції у судовому засіданні. 

20.07.2024 між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «ТАС» укладено Поліс № ЕР -222217782 обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.157)

04.06.2025 ОСОБА_2 повідомила АТ «СК «КРАЇНА» про дорожньо – транспортну пригоду потерпілої особи (а.с.160 -161).

Власником ТЗ «Renault Clio» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.162-170).

03.06.2025 ОСОБА_1 повідомила АТ «СК «КРАЇНА» про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи (а.с.171-172).

13 серпня 2025 року страховиком складено Страховий акт № 56/78190/3.2.29 (а.с.173).

До матеріалів справи додано.

Електронний договір Поліс № ЕР/224931290 обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між АТ «СК «КРАЇНА» та ОСОБА_1 (а.с.96);

Документальна інформація щодо юридичної особи ТОВ «ОЛЛФІКС» (а.с.97-100);

Запити АТ «СК «КРАЇНА» про надання документів, щодо обставин скоєння дорожньо – транспортної пригоди, заяви на відшкодування страхової виплати (а.с.101-104);
Звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу, з додатками (а.с. 126-148, 176-186). 

Відповідно до документальної інформації, наданої ТОВ «Оллфікс» 07.01.2026 – ТЗ «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , за замовленням ОСОБА_2 дійсно перебував на відновленні на СТО ТОВ «Оллфікс», та згідно акту виконаних робіт СТО ТОВ «Оллфікс» № 29/08 від 29.08.2025 вартість ремонтно-відновлювальних робіт вказаного ТЗ склала 129000 грн. З приводу повернення замінених в процесі відновлювального ремонту складників, у зв`язку із неможливістю їх подальшого використання та відсутності необхідності зберігання запчастин, які конструктивно були знищені та в подальшому замінені на нові, вказані складники були утилізовані після проведення ремонтних робіт (а.с.189), також доданий Акт виконаних робіт № 29/08 від 29 серпня 2025 (а.с.190). 

Згідно із звітом № 21-07.25 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу – вартість (розмір) збитків, заподіяних транспортному засобу Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, становить 103988,51 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини), 98403,18 грн. (без складової ПДВ) (а.с.14- 16). До вказаного Звіту додані Бюлетень автотоварознавця, ремонтна калькуляція, акт огляду транспортного засобу, фото автівки, а також документи, які підтверджують повноваження оцінювача (а.с.16- 34,105-125). 

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування страхова компанія відшкодувала уповноваженому представнику позивача за нотаріальною довіреністю вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу за договором ОСЦПВНТЗ в розмірі 102542,29 грн (а.с.95).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Отже, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 638/10072/17.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що транспортний засіб, який належить ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень у наслідок зіткнення, що перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Факт заподіяння шкоди за участі ОСОБА_1 та наявність її вини підтверджується матеріалами адміністративного провадження та є підставою цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 як обов`язку відшкодувати шкоду ОСОБА_2 .

Натомість визначаючи розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ця сума становить 56950,42 грн, та є різницею між розміром матеріальної шкоди, котрий покладений позивачем в обґрунтування позову – 159492,71 грн, визначений відповідно до Звіту про оцінку вартості збитків № 21-07.25 від 08 липня 2025 року, та розміром вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу за договором ОСЦПВНТЗ в розмірі 102542,29 грн, який було відшкодовано ПрАТ «СК «Країна».

Колегія суддів з такими висновками в повній мірі погодитись не може.

Хоча висновки суду першої інстанції в частині покладання обов`язку відшкодування шкоди на відповідача у цій справі є правильними, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні висновки, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 у справі №754/1114/15-ц, від 21лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22квітня 2020 року, у справі №756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19.

Натомість розмір такої шкоди має визначатись реальними витратами на ремонт у випадку його здійснення, а тому визначальною для даної цивільної справи є та обставина, що пошкоджений автомобіль було відремонтовано.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Факт проведення ремонту підтверджено належними доказами, наданими ТОВ «Оллфікс» 07.01.2026, відповідно до яких ТЗ «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , за замовленням ОСОБА_2 перебував на відновленні на СТО ТОВ «Оллфікс».

Згідно акту виконаних робіт СТО ТОВ «Оллфікс» № 29/08 від 29.08.2025 загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт вказаного ТЗ становить 129000 грн. 
Акт підписані виконавцем робіт, директором ТОВ « Оллфікс» та засвідчує факт виконання ремонту та його вартість, а також підписаний замовником ОСОБА_2 ( а.с. 189-190). 
Отже, врахувавши, що позивач здійснив ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру збитків як реальної вартості матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення.
Оскільки розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 перевищує виплачений розмір страхового відшкодування за договором ОСЦПВНТЗ, з ОСОБА_1 як з винної особи на користь ОСОБА_2 підлягала стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля згідно акту виконаних робіт та виплаченим за договором розміром страхового відшкодування з урахуванням зносу деталей, які підлягають заміні, що становить 26457,71 грн (129000,00 грн - 102542,29 грн).
Водночас суд першої інстанції взагалі не надав ніякої оцінки акту СТО ТОВ «Оллфікс» № 29/08 від 29.08.2025 виконаних робіт щодо відновлюваного ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 з якого вбачається, що виконані роботи становлячть 90930 грн, заміна деталей становить 38070 грн, що разом становить 129000 грн.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума страхової виплати є недостатньо для покриття завданої позивачу матеріальної шкоди, однак невірно здійснив її розрахунок. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині розміру майнової шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача підлягає зменшенню з 56950, 42 грн до 26457,71 грн, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині є виправданими. 

Натомість доводи апелянта про необхідність окремого обчислення та сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, по цивільній справі № 761/11472/15-ц (касаційне провадження № 61-23674св18), вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обидві з яких виражені у грошовому еквіваленті, ціна позову визначається загальною сумою таких вимог. Відтак судовий збір підлягає обчисленню виходячи із загальної ціни позову, а не шляхом окремого нарахування судового збору за кожну із зазначених вимог.

Отже, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір судового збору колегія суддів не вбачає. 

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог статей 177, 187 ЦПК України під час відкриття провадження у справі, не розгляд клопотання про залишення позову без розгляду та ненадання позивачем копій окремих документів відповідачу не можуть бути окремою підставою для скасування чи зміни рішення суду. Зазначені доводи не спростовують встановлених судом обставин справи та не вплинули на правильність вирішення спору по суті. Відповідач брала участь у розгляду справи, подавала заяви та клопотання, надавала пояснення і реалізовувала процесуальні права. Тому самі по собі наведені процесуальні зауваження не свідчать про ухвалення незаконного рішення. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами апеляційного перегляду судового рішення в оскаржуваній частині, позовні вимоги задоволені на 46,5 % (26457,71 * 100 / 56950,42).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати на проведення оцінки у розмірі 6000,00 грн, що підтверджується копією квитанції № 21-07.25 від 08 липня 2025 року (а.с. 34 зворот).

Отже, оскільки позивач поніс витрати на проведення оцінки, висновок якої взято до уваги судом, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто 2790,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 451,05 грн (970,00 * 46,5%) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції (а.с.1).

Також згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі N 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі N 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі N 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

Вбачається, що відповідачем не заявлено вимог про неспівмірність вказаних витрат позивача на правничу допомогу - складності справи, виконаній адвокатом роботі, витраченому ним часу на виконання робіт, обсягу наданих послуг, ціні позову та значенню справи для сторони.

Натомість, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, відсутність клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи зміну судового рішення шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди, яку належить стягнути з відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 13500 грн підлягають зменшенню пропорційно задоволеним позовним вимогам до 46,5% від початкової суми, а саме – 6277,50 грн.

Таким чином, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а тому рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року в оскаржуваній частині не можна вважати законним та обгрунтованими, тому воно підлягає зміні, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди з 56950, 42 грн до 26457,71 грн, зменшивши: судовий збір за подання апеляційної скарги з 970 грн до 451,05 грн, витрати на професійну правничу допомогу з 13500 грн до 6277,50 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого майна з 6000 грн до 2790,00 грн.

Оскільки колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу відповідача та змінює рішення суду першої інстанції, з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 826,85 грн (1545,50 * 53,5%) пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги в оскаржуваній частині. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2026 року в частині стягнення різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди, судового збору, витрат на професійну правничу допомогу, витрат на проведення оцінки майна - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 26457,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір з розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 451,05 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6277,50 грн, витрати на проведення оцінки пошкодженого майна у розмірі 2790,00 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі за розгляд справи в апеляційній інстанції 826,85 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 червня 2026 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.