Справа № 275/122/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

29 квітня 2026 року селище Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Лівочки Л.І.,
при секретарі - Степанчук С.А.,
за участі : представника відповідача - адвоката Паруль Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Брусилівського районного суду Житомирської області цивільну справу № 275/122/26 за позовом акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

АТ "Ідея Банк 05.02.2026 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 185018,23 гривень.
Позовні вимоги обгрунтували тим, що 20 вересня 2021 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №ЛБ01.00614.008701303. Згідно з умовами договору відповідачка отримала кредит в розмірі 113000 гривень, зі сплатою 0,01% річних, з поверненям, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. 
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору. 
Станом на дату подання заяви відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані інші платежі, в тому числі проценти за кредитним договором. Остання сплата відповідачкою зарахування по кредитному договору здійснена 24.11.2022 року.
Сума боргу відповідачки за договором кредиту станом на 07.01.2026 року становить 185018,23 грн., з яких: прострочений борг - 102729,20 грн, прострочені проценти - 24,23 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 82264,80 грн.
Оскільки відповідачка у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, у тому числі кредит, відсотки за користування кредитом, позивач змушений звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20.09.2021 року у розмірі 185018,23 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 3328 грн.
Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Паруль Ю.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала з наступних підстав.
Підтвердила укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 113000грн.
Під час розрахунку боргу позивачем не враховано суми, які були сплачені відповідачкою у період часу з 20.10.2021 по 24.11.2022 року у розмірі 85322,39 грн.
Плата за обслуговування кредиту є незаконною, зазначений платіж є нікчемним та вказані суми підлягають поверненню. За обслуговування кредиту відповідачкою згідно виписки по рахунку було сплачено 16329,52 грн.
Відповідно до положень абз.2 ч.4 ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів" у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки,комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначені цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені цього Закону, є нікчемною.
Є несправедливими положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору,облік заборгованості споживача, тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача,тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору, тощо).
Отже, зазначений платіж є нікчемним та суми підлягають поверненню. Відповідач не заперечує щодо врахування сплачених сум призначення, яких є обслуговування кредиту у сумі боргу, 85322,39грн - 16329,51 грн( сплачено за обслуговуваня кредиту)= 68992,87грн.
Просила застосувати строки позовної давності, виходячи з наступного.
Останній платіж по кредиту відбувся 24 листопада 2022року. Отже, трьох річний строк позовної давності завершується 24 листопада 2025 року.
Відповідно до додатку №1 до Договору строк погашення заборгованості становить 20 вересня 2024 року. 
Стосовно посилання позивача на п.19 Перехідних положень ЦКУ про те, що у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану, строки визначені стст.257- 259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, зазначила наступне.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 "запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з поважних причин, пов"язаних із запровадженням воєннного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку.
Сам лише факт дії воєнного стану не є достатнім для поновлення пропущених процесуальних строків. Натомість чинне законодавство вимагає від учасників процесуальних правовідносин подавати відповідні клопотання таким чином, щоб вони відповідали вимогам для поновлення процесуальних строків.
Позивач не навів доводів чому позовна заява не була подана раніше.
Представник відповідача просила застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача АТ "Ідея Банк" подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав наступне.
Кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких застережень, відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості по кредиту, а отже, відповідач погодилася з його умовами, окрім цього, визнала умови договору (ДКБОФО) невід`ємною складовою Кредитного договору та зобов`язалася виконувати їх.
Кредитний договір укладено 20.09.2021 року, тобто вже під час дії Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, що набрав чинності 10.06.2017 року.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України " Про споживче кредитування" загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов"язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування та повернення кредиту .
Згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком №1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 № 49 (чинних як на момент укладення Кредитного договору, так і по сьогоднішній час), банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою: ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту; ЗРК - загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 2 до Правил (чинних як на момент укладення Кредитного договору, так і по сьогоднішній час), до платежів за додаткові та супутні послуги банку відносяться платежі за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту та інші послуги банку.
Отже, чинне на момент укладення кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування (до котрих відноситься Кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у цій справі), умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи
кредитної заборгованості.
Безперечним є той факт, що законом не заборонено встановлювати плату за послуги, встановлені у пункті п. 9.8.2 Договору, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено, з огляду на що вказана вище умова Кредитного договору відповідає вимогам закону.
Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами с т.204 ЦК УКраїни, створює презумпцію правомірності правочину, у зв"язку з чим цей договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов"язковим для виконання сторонами, а зобов"язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Щодо розрахунку заборгованості представником відповідача зазначив наступне. 
Банківська виписка є документом банку, в якому по Дебету відображено розприділення грошових коштів з транзитного рахунку Клієнта, а по Кредиту – видача та надходження грошових коштів на рахунок.
У виписці по рахунку відображено платежі відповідачки (колонка кредит), згідно якої ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення заборгованості по цьому кредитному договору на загальну суму 27677,61 грн, а саме: 20.10.2021 на суму 2985,00 грн; 22.11.2021 на суму 2770,00 грн; 20.12.2021 на суму 2744,00 грн; 23.12.2021 на суму 17,71 грн; 24.12.2021 на суму 95,00 грн; 20.01.2022 на суму 6370,00 грн; 21.02.2022 на суму 6468,00 грн; 25.07.2022 на суму 2156,00 грн; 26.09.2022 на суму 2013,90 грн; 24.11.2022 на суму 2058,00 грн;
Отже, відповідачка у своїх доводах свідомо маніпулює фактичними обставинами справи й нормами матеріального права з метою ухилення від виконання договірних зобов`язань перед Банком.
Доводи відповідачки про сплив строку позовної давності є безпідставними.
Кредитний договір укладено 20.09.2021 року строком на 36 місяців, тобто до 20.09.2024 року.
Право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості виникло після направлення відповідачу вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.12.2025, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.
Позов подано до суду 07.01.2026 року, одразу після реалізації права на судовий захист та в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК
Посилання представника відповідача на дату останнього платежу (24.11.2022 року)є юридичною помилкою, оскільки така обставина не визначає момент виникнення права кредитора на звернення до суду з вимогою про усунення порушення кредитних зобов"язань, на що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх рішеннях.
Отже, відсутні підстави для застосування позовної давності.
Позивач просив задовольнити позовні вимоги.
До суду представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.
В суді представник відповідача- адвокат Паруль Ю.О. позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним в відзиві на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності.
Суд, вислухавши представника відповідача- адвоката Паруль Ю.О.,дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до наступного. 
20 вересня 2021 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №ЛБ01.00614.008701303.
Згідно п.п.1.1-1.5 даного договору відповідачка отримала кредит на наступних умовах: тип кредиту - "легкий бізнес", сума кредиту 113000 грн., процентна ставка та тип річних - 0,01% фіксована, строк кредиту - 36 місяців. Строк дії договору та повернення кредиту - до 22 вересня 2024 року (п.1.6). 
Пунктом 9.8.2 Договору передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно до закінчення строку Договору кредиту , в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту.
Договір кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року підписаний власноруч уповноваженим працівником банку АТ "Ідея Банк" та позичальником ОСОБА_1 
АТ "Ідея Банк" надав відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти за договором кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року у розмірі 113000, 00 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами №7378434, №7378436 та №7378437 від 20 вересня 2021 року.
У додатку №1 до договору кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року - Графіку щомісячних платежів визначено, що позичальник кожного місяця вносить платежі у розмірі 6193 грн.( (за останній місяць 6200 грн), всього 36 платежів, що включає і плату за обслуговування кредитної заборгованості-п.5 Графіку ( 2,45% середньомісячно від початкової суми кредиту).
На підтвердження позовних вимог , позивачем надано Паспорт споживчого кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року , де вказані: інформація та контакні дані кредитодавця, інформація та дані кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, переодичність внесення. 
У відзиві на позов та в суді представник відповідачки не заперечувала факт укладення договору з позивачем, отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 113000грн. та часткове їх повернення 
Судом встановлено, що кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 без будь-яких застережень, відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості по кредиту, а отже, відповідач погодилася з його умовами, окрім цього, визнала умови договору невід`ємною складовою Кредитного договору та зобов`язалася виконувати їх.
Кредитний договір укладено 20.09.2021 року, тобто вже під час дії Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, що набрав чинності 10.06.2017 року.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України " Про споживче кредитування" загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов"язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника ( за наявності) для отримання, обслуговування та повернення кредиту .
Згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком №1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 № 49 (чинних як на момент укладення Кредитного договору), банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою: ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту; ЗРК - загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Як слідує з Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 2 до Правил (чинних як на момент укладення договору), до платежів за додаткові та супутні послуги банку відносяться платежі за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту та інші послуги банку.
Законодавство України, чинне на момент укладення кредитного договору, передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості.
Таким чином, законом не заборонено встановлювати плату за послуги, встановлені у пункті п. 9.8.2 Кредитного договору.
Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК УКраїни, створює презумпцію правомірності правочину.
З виписки з 07 січня 2000 року по 07 січня 2026 року та довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року, останню сплату за договором кредиту відповідачка здійснила 24 листопада 2022 року; заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем станом на 07 січня 2026 року складає 185018,23 гривень.
Позивач 02 грудня 2025 року повідомив ОСОБА_1 про необхідність погашення боргу за кредитним договором №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2022 року протягом 30 календарних днів із дня отримання вимоги.
Вказана заборгованість ОСОБА_1 у встановлені строки сплачена не була.
Згідно статтей 525, 526,530, 610 ЦК України, зобов"язання, які взяли сторони на себе при укладенні договору, повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як слідує з положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов"язання за вказаним договором не виконала та станом на 07.01.2026 року має заборгованість перед позивачем, у розмірі 185018,23грн., яка складається з :102729,20 грн. - прострочений борг, 24,23 грн.- прострочені проценти, 82264,80 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту. 
Відповідачка не надала суду доказів на спростування розміру заборгованості перед позивачем та відсутності заборгованості.
Вимога відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, так як позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. 
Кредитний договір укладено 20.09.2021 року строком на 36 місяців, тобто до 20.09.2024 року.
Позов подано до суду 05.02.2026 року в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.
Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України неодноразово в своїх рішеннях підтверджував, що позовна давність щодо стягнення повної суми кредиту починається не з кожного простроченого щомісячного платежу, а з моменту коли кредитор висунув вимогу про дострокове повернення ( ч.2 ст. 1050 ЦК України), або з дня настання кінцевого строку погашення кредиту; аналогічна правова позиція викладена у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 01.08.2024 у справі № 751/6006/21. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року у розмірі 185018,23грн., яка складається з :102729,20 грн. - прострочений борг, 24,23 грн.- прострочені проценти, 82264,80 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3328 грн.
На підставі ст.ст.525,526,530,610,611,629, 1048-1049, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12-13, 76-81,141, 263-265,352-355 ЦПК України, суд- 

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" (код ЄДРПОУ:19390819) заборгованість за договором кредиту №ЛБ01.00614.008701303 від 20 вересня 2021 року у розмірі 185018( сто вісімдесят п"ять тисяч вісімнадцять) гривень 23 копійки та сплачений судовий збір у розмірі 3328 ( три триста двадцять вісім)гривень.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя        Л. І. Лівочка