ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 489/5038/23
провадження № 61-12083св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Олена Іванівна, 
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року 
у складі судді Костюченка Г. С. та постанову Миколаївського апеляційного суду 
від 23 липня 2024 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М.
у справі
за позовом   ОСОБА_1 (далі - позивач)
до
відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «Миколаївгаз», відповідач)
про визнання незаконними наказів, стягнення належної суми як звільненому працівникові, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними наказів, стягнення належної суми як звільненому працівнику, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
2. Відповідач заперечував проти позову.
3. Суд першої інстанції задовольнив позов частково.
4. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінив, збільшивши його розмір, в іншій частині підтримав позицію районного суду.
5. Позивач у справі оскаржив рішення судів попередніх інстанцій 
в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перелік яких навів 
у касаційній скарзі.
6. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
7. Позов обґрунтований таким:
- відповідно до рішення наглядової ради відповідача позивача 
з 01 липня 2022 року обрано до складу правління АТ «Миколаївгаз» на посаду директора з безпеки;
- 25 травня 2022 року було затверджено умови контрактів, укладених 
з членами Правління товариства;
- 24 червня 2022 року між позивачем та відповідачемукладено контракт із додатком до нього;
- наказом від 14 серпня 2023 року позивача звільнено за пунктом 5 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП);
- вказаним наказом передбачено нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат відповідно до статті 44 КЗпП, а пунктом 3 наказу - нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки за 74 календарні дні;
- на час звільнення позивачу нараховано до виплати 3 645 091,60 грн, 
з яких: 2 986 751,19 грн - вихідна допомога; 531 405,84 грн - компенсація за невикористану відпустку; 3 780,45 грн - додаткове благо (підзвіт); 
38 632,48 грн - оклад; 68 124,39 грн - оплата по середньому заробітку; 
16 397,25 грн - оплата лікарняних листків;
- з урахуванням 720 954,94 грн утримань та 129 914,49 грн виплат борг відповідача на кінець розрахункового періоду становив 2 821 580,56 грн;
- у день звільнення розрахунок не було проведено, а 30 серпня 2023 року заборгованість погашена лише частково на суму 1 056 406,26 грн;
- після звільнення позивача з роботи, відповідач не провівши розрахунку, зменшив належні до виплати суми за рахунок зменшення розміру вихідної допомоги та компенсації відпустки внаслідок виключення із розрахунків середнього заробітку премії, яка була виплачена позивачу під час роботи;
- у наказі відповідача від 24 серпня 2023 року про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток зазначено обов`язок головного бухгалтера здійснити позивачу перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток із посиланням на протокол засідання наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 21 серпня 2023 року № 3/23;
- у наказі відповідача від 12 вересня 2023 року, виданому після зменшення належної позивачу до виплати суми за наказом № 1140-ос, вказано про скасування наказу від 17 травня 2023 року № 653-ос «Про виплату премій»;
- підставою зменшення позивачу допомоги та компенсації відпусток стало те, що рішення Наглядової ради від 12 травня 2023 року про виплату вказаної премії не набуло чинності та було скасовано рішенням тієї ж наглядової ради 
від 21 серпня 2023 року;
8. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд:
- визнати незаконними накази відповідача про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення 
ОСОБА_1 № 1073-ос від 14 серпня 2023 року» та від 12 вересня 2023 року 
№ 1221-ос «Про скасування наказу № 653-ос від 17 травня 2023 року «Про виплату премій»», зокрема, в частині, яка стосується ОСОБА_1 ; 
- стягнути з відповідача 1 765 174,30 грн належних позивачу при звільненні сум та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи 
з середньоденної заробітної плати 23 020,74 грн.
ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача 91 501,32 грн - середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 15 серпня 2023 року до 30 серпня 
2023 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
10. Суд першої інстанції, відмовляючи в позовних вимогах про скасування наказів відповідача, виходив з того, що зазначені накази не мають правового значення для позивача як для звільненого працівника, оскільки у разі виникнення спору між звільненим працівником та товариством щодо розміру виплат при звільненні, способом захисту звільненого працівника є оспорювання до суду розміру сум, нарахованих при звільненні.
11. Вирішуючи спір щодо позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи остаточний розрахунок із позивачем у відповідача не було підстав для включення суми одноразової грошової виплати у розмірі 
1 242 240,00 грн до складу заробітної плати при обчисленні розміру середньої заробітної плати позивача. Заборгованість відповідача перед позивачем по вихідній допомозі відсутня.
12. При визначенні середньої заробітної плати, суд першої інстанції виходив 
з того, що у зв`язку з затримкою розрахунку на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 серпня 2023 року до 30 серпня 2023 року.
IV. Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
13. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в цій частині. Стягнуто з відповідача на користь позивача 152 669,14 грн компенсації за невикористану відпустку.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягненнясереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено. Стягнено 
з відповідача на користь позивача 127 022,12 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення вихідної допомоги та визнання незаконними наказів відповідача залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
14. Постанова апеляційного суду мотивована так:
- оспорювані накази не мають правового значення для позивача як для звільненого працівника, оскільки у разі виникнення спору між звільненим працівником та відповідачем щодо розміру виплат при звільненні, способом захисту звільненого працівника є оспорювання до суду розміру сум, нарахованих при звільненні;
- у разі скасування оспорюваних наказів, це не вплине на розмір нарахованих сум при звільненні позивача;
- ці накази прийняті після того як позивач припинив трудові відносини 
з відповідачем;
- сплачена позивачеві премія у розмірі 1 242 240 грн є одноразовою премією та не може бути включена в розрахунок середньої заробітної плати за чотири місяці, проте така виплата повинна бути включена до розрахунку компенсації за невикористану відпустку;
- розмір компенсації за невикористану відпустку позивачу з урахуванням при розрахунку такої виплати одноразової премії, що була виплачена позивачу в травні 2023 року, повинен був становити 591 220,18 грн;
- оскільки відповідач виплатив 339 369,10 грн такої компенсації, тому сума, яка підлягала б доплаті позивачу становила б 251 851,60 грн;
- так як позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 152 669,14 грн, а суд розглядає справу в межах позовних вимог, тому на користь позивача підлягає компенсація за невикористану відпустку у розмірі 152 669,14 грн;
- апеляційний суд, погодившись із висновком суду щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, проте навів власні розрахунки та вказав інший період, застосувавши критерії пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП.
V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала
15. У касаційній скарзі позивач просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.
16. Касаційна скарга мотивована таким:
- апеляційний суд не врахував те, що позивачу не були виплачені належні суми у день його звільнення, щодо яких відсутній спір;
- відсутність спору у день звільнення, а не пізніше, зобов`язувала відповідача виконати вимоги трудового законодавства та виплатити 
14 серпня 2023 року у день звільнення суми, належні йому при звільненні;
- суди відмовляючи у позовних вимогах про визнання наказів незаконними, не надали правову оцінку підставам проведення перерахунку, змісту позовних вимог, обставинам, що впливають і можуть впливати на права позивача 
в майбутньому; 
- судами не надано належну правову оцінку тому факту, що премія, яка згодом нібито скасовувалася, фактично була виплачена, оподаткована та задокументована (зокрема, була подана податкова звітність), тому вплинула на фактичний розмір отриманих позивачем сум;
- відповідач не надав доказів того, що вчиняв дії щодо зміни державної звітності, повернення сум премії, повернення сплачених податків 
з державного та місцевих бюджетів, повернення сум банківських комісій;
- судами не враховано відсутність правових підстав для зменшення сум належних до виплати при звільненні, на які позивач набув право;
- не надано відповідачем суду доказів допущення ним арифметичних помилок під час обрахування належних йому як звільненому працівнику сум;
- відповідач не навів і не надав належних преюдиційних доказів (фактів) щодо встановлення обставин протиправності прийнятих його органом корпоративних рішень і недобросовісності з його боку;
- позбавлення його належних сум є порушенням його прав власності та положень Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основних свобод;
- вказана справа має для позивача винятковий інтерес, оскільки стосується суттєвого обмеження його трудових прав, права власності та позбавлення його значної суми коштів;
- суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 761/24489/17, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17, від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц, від 14 грудня 2021 року у справі 643/21744/19, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, від 19 жовтня 2023 року у справі № 9901/96/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15, Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц, від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 та постанові Верховного Суду України від 04 червня 2013 року у справі № 21-64а13.
VІ. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
17. 28 жовтня 2024 року відповідач подав відзив та навів такі мотиви для відмови у задоволенні касаційної скарги:
- до складу обрахунку суми виплат було помилково включено премію в сумі 1 242 240 грн, виплачену 17 травня 2023 року згідно Наказу від 17 травня 2023 року № 653-ос «Про нарахування та виплату премії», який було видано на підставі рішення Наглядової ради відповідача відповідно до Протоколу засідання Наглядової ради від 12 травня 2023 року № 12/05-2023;
- відповідно до вимог пункту 8.21. Положення про Наглядову раду та пункту 3 статті 75 Закону України від 27 липня 2022 року № 2465 «Про акціонерні товариства», рішення у вигляді протоколу Наглядової ради від 12 травня 2023 року №12/05-2023 не є легітимним, оскільки не було достатньої кількості голосів членів Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» для його прийняття;
- відсутні підстави для виконання рішення Наглядової ради, оформлене протоколом від 12 травня 2023 року №12/05-2023, оскільки на момент винесення наказу від 17 травня 2023 року № 653-ос «Про нарахування та виплату премії», Товариство не отримало оригінал вказаного протоколу (у тому числі його бюлетенів), і навіть наявна копія (невідомого походження) свідчила про незаконність цього документу, оскільки зазначене у ній рішення було прийняте без необхідної кількості голосів членів Наглядової ради АТ «Миколаївгаз»;
- беручи до уваги неправомірність та безпідставність виплати премії позивачу в травні 2023 року, відповідачем було прийнято наказ про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 ;
- премія, яка була виплачена за перші чотири місяці 2023 року, зокрема в тому числі і позивачу, має одноразовий, а не систематичний характер, в минулому не виплачувалась відповідачем, тому розмір середньої заробітної плати для проведення розрахунків при звільненні скаржника проводиться без урахування суми одноразової премії виплаченої у травні 2023 року;
- наглядова рада, ухваливши рішення про виплату одноразової премії позивачу у розмірі 1 242 240,00 грн, перевищила свої повноваження, діяла всупереч інтересам товариства, що є порушенням.
VІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
18. 28 серпня 2024 року представник позивача подала касаційну скаргу.
19. Ухвалою від 16 вересня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху.
20. Ухвалою від 08 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження.
21. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 25 жовтня 2024 року.
22. Ухвалою від 26 червня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
VІІI. Встановлені судами обставини
23. Відповідно до копії протоколу № 25/05-2022 засідання Наглядової ради 
АТ «Миколаївгаз»(заочне голосування) від 25 травня 2022 року припинено повноваження Голови та членів Правління Товариства 30 червня 2022 року 
у зв`язку із закінченням 30 червня 2022 року строку дії контрактів, а саме (серед інших): ОСОБА_1 - Директор з безпеки. Обрано з 01 липня 2022 року Правління Товариства в наступному складі (серед інших): Подзігун А. В.- Директор з безпеки. Вирішено вважати повноваження обраних Голови та членів Правління Товариства такими, що набули чинності з 01 липня 2022 року, строком на 3 роки, а саме до 
30 червня 2025 року (включно).
24. Згідно з копією контракту з членом Правління відповідача від 24 червня 2022 року ОСОБА_1 (працівник) прийнятий (найнятий) на роботу 
в АТ «Миколаївгаз»до складу Правління: членом правління Товариства на посаду Директора з безпеки, відповідно до рішення Наглядової ради Товариства 
від 25 травня 2022 року (протокол № 25/05-2022).
25. У підпункті 6.1-6.3 зазначено, що за виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода у розмірі визначеному в додатку до цього контракту. Додаткові виплати при виконанні працівником обов`язків, передбачених цим контрактом, встановлюються сторонами в додатку до цього контракту. Працівник може отримувати додаткову винагороду за результатами діяльності товариства за рік (річна премія). Розмір річної премії та умови її виплати визначаються в додатку до цього контракту.
26. Згідно з копією додатку до контракту з членом правління АТ «Миколаївгаз» від 24 червня 2022 року (між АТ «Миколаївгаз»та ОСОБА_1 ) за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад в розмірі 120 000 грн. Сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена правління товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику. Працівнику може виплачуватись річна премія. Виплата працівнику річної премії здійснюється за результатами оціни індивідуальних показників ефективності, що встановлюються на поточний рік, та виключно за умови прийняття відповідного рішення комітетом з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано - наглядовою радою товариства. Рішення оформлюється протоколом засідання Комітету 
з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано - протоколом засідання наглядової ради товариства. Річна премія працівника встановлюється 
в розмірі до 480 000 грн, що складає 100 % всього розміру річної премії. Працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення) за рішенням наглядової ради товариства.
27. Відповідно до протоколу № 12/05-2023 засідання наглядової ради 
АТ «Миколаївгаз»від 12 травня 2023 року визначено голові та членам правління товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в наступному розмірі, серед інших: Директору з безпеки - 1 242 240,00 грн. 
28. Згідно з копією наказу № 653-ос АТ «Миколаївгаз» «Про нарахування та виплату премії» від 17 травня 2023 року необхідно виплатити премію за підсумками роботи за рік (період за перші чотири місяці 2023 року) наступним працівникам, серед інших: ОСОБА_1 - Директор з безпеки у розмірі 
1 242 240 грн.
29. Відповідно до наказу АТ «Миколаївгаз» № 1073-ос від 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнено 14 серпня 2023 року з посади Директора з безпеки - члена Правління АТ «Миколаївгаз» згідно з пунктом 5 статті 41 КЗпП; наказано головному бухгалтеру нарахувати та виплатити: згідно зі статтею 44 КЗпП вихідну допомогу у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат, компенсацію невикористаної відпустки за 74 календарних дні.
30. Згідно з розрахунковим листком за серпень 2023 року, виданого 
ОСОБА_1 - Директору з безпеки (при звільненні), нараховано 
3 645 091,60 грн, із яких: 2 986 751,19 грн - вихідна допомога; 531 405,84 грн - компенсація за невикористану відпустку; 3 780,45 грн - додаткове благо (підзвіт); 38 632,48 грн - оклад; 68 124,39 грн - оплата по середньому заробітку; 
16 397,25 грн - оплата лікарняних листків.
31. Всього утримано 720 954,94 грн, з яких: 54 676,38 грн - військовий збір; НДФЛ - 656 116,48 грн. Всього виплачено 129 914,49 грн, з яких: 13 199,78 грн - лікарняний; 89 356,32 грн - аванс; 27 358,39 грн - чергова виплата з погашення боргів. Борг за підприємством на початок місяця становив 27 358,39 грн, борг за підприємством на кінець місяця становив 2 821 580,56 грн.
32. Протоколом № 3/23 засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» 
від 21 серпня 2023 року вирішено скасувати рішення Наглядової ради 
АТ «Миколаївгаз» від 12 травня 2023 року, протокол № 12/05-2023.
33. Відповдіно до наказу № 1140-ос АТ «Миколаївгаз» від 24 серпня 2023 року «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 № 1073-ос від 14 серпня 2023» на підставі протоколу засідання Наглядової ради АТ «Миколаївгаз»№ 3/23 
від 21 серпня 2023 року наказано головному бухгалтеру ОСОБА_2 здійснити перерахунок вихідної допомоги компенсації невикористаних відпусток 
ОСОБА_1 .
34. На виконання цього наказу бухгалтерією товариства здійснено перерахунок суми вихідної допомоги з 2 986 751,19 грн до 983 639,19 грн та суми компенсації відпустки з 531 405,84 грн до 339 369,18 грн. Відповідно загальна сума нарахування при звільненні позивача зменшена до 1 449 942,94 грн. З урахуванням сплачених сум податків в розмірі 290 980, 58 грн а також сплаченого авансу в сумі 89 356,32 грн, остаточна сума розрахунку при звільненні позивача становила 
1 449 942,94 грн - 290 980,58 грн - 13 199,78 грн - 89 356,32 грн =1 056 406,26 грн.
35. 30 серпня 2023 року АТ «Миколаївгаз»виплатило ОСОБА_1 
1 056 406,26 грн. (платіжна інструкція № 913 від 30 серпня 2023 року).
36. Наказом № 1221-ос АТ «Миколаївгаз»від 12 вересня 2023 року «Про скасування наказу № 653-ос від 17 травня 2023 року «Про виплату премій» скасовано наказ № 653-ос від 17 травня 2023 року «Про виплату премій».
ІХ. Позиція Верховного Суду
37. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункти 6) Верховний Суд зазначає таке.
38. Цей спір пов`язаний із правом позивача на стягнення з відповідача не виплачених сум, належних працівникові при звільненні (див. пункти 7-8).
39. Верховний Суд наголошує, що стаття 47 КЗпП закріплює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником, а статтею 116 КЗпП гарантовані строки розрахунку при звільнені.
40. Таким чином, Закон покладає на роботодавця провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.
41. Установивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні (див. пункти 30-31, 35-36), суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки 
є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, 
а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
42. Поряд з цим, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за певних умов суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП (див., наприклад, пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
43. Верховним Судом було вироблено підхід, при якому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
44. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 04 квітня 2024 року у справі № 201/8088/21 та від 22 лютого 2024 року у справі № 754/9761/21.
45. При цьому Верховний Суд враховує, що частина перша статті 117 КЗпП в редакції Закону № 2352-IX передбачає: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».
Водночас установлення максимального і преклюзивного строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності при визначенні остаточного розміру стягнення.
Шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу (див. пункт 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23).
46. У цій справі, задовольняючи вимоги позивача в частиністягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції дійшовши висновку, що відповідачем проведено повний розрахунок при звільненні, між тим вважав, що належні позивачеві при звільнені кошти було виплачена лише через 12 днів після звільнення. Зважаючи на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що затримка належних позивачеві при виплаті сум при звільненні складає всього 12 днів та стягнув кошти за цей період.
47. Апеляційний суд, не погодившись з розрахунком та періодом, наведеним районним судом, враховуючи визначену судом першої інстанції середньоденну заробітну плату позивача при звільненні, вважав, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 15 серпня 2023 року до 15 лютого 2024 року має становити 1 006 514,52 грн (7 625,11 грн х 132 робочих дні).
48. Суд апеляційної інстанції, остаточно встановивши наявність заборгованості 
в частині компенсації за невикористану відпустку, керуючись принципом пропорційності та врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду 
від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі, співмірній із розміром фактично допущеного порушення, а саме 127 022,12 грн.
49. Колегія суддів вважає, що підхід, застосований судом апеляційної інстанції, забезпечив справедливий баланс інтересів сторін: захистив право позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустив понесення відповідачем несправедливих та непропорційних майнових втрат.
50. Далі Верховний Суд наголошує, що, вирішуючи спір щодо позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції дійшов висновку, що, здійснюючи остаточний розрахунок із позивачем, у відповідача були відсутні правові підстави для включення суми одноразової грошової виплати у розмірі 1 242 240 грн до складу заробітної плати при обчисленні розміру середньої заробітної плати позивача.
51. Апеляційний суд погодився з районним судом про те, що сплачена позивачеві премія у розмірі 1 242 240 грн є одноразовою премієюта не може бути включена в розрахунок середньої заробітної плати за чотири місяці, проте дійшов висновку, що така виплата повинна бути включена до розрахунку компенсації за невикористану відпустку.
52. З урахуванням того, що розмір компенсації за невикористану відпустку, враховуючи при розрахунку такої виплати одноразової премії, що була виплачена позивачу в травні 2023 року, повинен був становити 591 220,18 грн, 
а відповідач виплатив 339 369,10 грн такої компенсації, тому сума, яка підлягала б доплаті позивачу становила 251 851,60 грн, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 152 669,14 грн, а суд розглядає справу в межах позовних вимог, тому на користь позивача підлягає компенсація за невикористану відпустку у розмірі 152 669,14 грн.
53. Враховуючи вказане, вимогу щодо компенсації за невикористану відпустку апеляційний суд обґрунтовано задовольнив.
54. Встановивши, що відповідач виплатив 983 639,19 грн вихідної допомоги позивачу при звільненні, тому апеляційний суд правильно погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за вихідною допомогою.
55. Суди надали правильну оцінку позовним вимогам про скасування наказів відповідача і зробили обґрунтовані висновки про те, що у разі виникнення спору між звільненим працівником та товариством щодо розміру виплат при звільненні способом захисту звільненого працівника є оспорювання до суду розміру сум, нарахованих при звільненні.
56. Апеляційний суд, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо необхідності скасування оспорюваних наказів, правильно виходив з того, що зазначені накази не мають правового значення для ОСОБА_1 як для звільненого працівника, у разі їх скасування це не вплине на розмір нарахованих сум при звільненні позивача.
57. Також апеляційним судом обґрунтовано звернено увагу, що оскільки ці накази прийняті після того як позивач припинив трудові відносини з відповідачем, тому у разі виникнення спору між звільненим працівником та роботодавцем щодо розміру виплат при звільненні способом захисту звільненого працівника є оспорювання до суду розміру сум, нарахованих при звільненні, що і було зроблено позивачем при зверненні у цій справі.
58. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у згадуваній вище постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23, вказавши, що оспорення наказів Товариства не є ефективним способом захисту, адже задоволення таких вимог не призведе до відновлення майнових прав, які позивач вважає порушеними. У наведеній справі вирішувались аналогічні питання щодо цього ж відповідача (пункт 114 постанови).
59. Доводи апеляційної скарги позивача про те, що виплачена одноразова премія в травні 2023 року повинна бути включена в розрахунок середньої заробітної плати за чотири місяці апеляційним судом обґрунтовано відхилені, оскільки така премія є одноразовою, тобто підлягала виплаті одноразово в травні 2023 року.
60. Згідно з абзацом третім пункту 2 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
61. Останніми місяцями роботи ОСОБА_1 перед звільненням були червень та липень 2023 року, тому саме заробітна плата за вказані місяці враховується при розрахунку середньомісячного заробітку.
62. Премія, яку позивач просив врахувати при розрахунку виплат при звільненні, нараховувалася позивачу в травні місяці за перші чотири місяці 2023 року, однак, виходячи з положень пункту 3 розділу ІІІ Порядку, вона не враховується при обчисленні середнього заробітку.
63. Такий підхід застосувала і Велика Палата Верховного Суду у згадуваній справі № 489/6074/23 за схожих обставин за участі того ж відповідача (пункти 72-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23).
64. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 757/55437/18-ц, від 16 лютого 2023 року у справі 
№ 757/55445/18-ц.
65. Доводи касаційної скарги, що суди не надали оцінку тому факту, що станом на день звільнення між учасниками справи не існувало жодного спору щодо розміру виплат, є безпідставними з огляду на предмет спору та характеру спірних правовідносин.
66. Посилання в касаційній скарзі на те, що премія, яка згодом нібито скасовувалася, фактично була виплачена, оподаткована та задокументована (зокрема, була подана податкова звітність), на що судами не надано належну правову оцінку, не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій і не стосується предмета спору.
67. Так само як і твердження позивача у касаційній скарзі про те, що відповідач не надав доказів того, що вчиняв дії щодо зміни державної звітності, повернення сум премії, повернення сплачених податків з державного та місцевих бюджетів, повернення сум банківських комісій, не є предметом розгляду у цій справі.
68. Інші наведені в касаційній доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК перевірив їх та обґрунтовано відхилив.
Х. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
69. Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи в порядку касаційного провадження. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не свідчать про неправильне застосування норм статей 116, 117 КЗпП при вирішенні спору в цій справі. Також ці судові акти не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, на які посилалася позивач в касаційній скарзі (див. пункт 16).
70. Незгода позивачаіз судовимирішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення 
з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).
71. Суди належним чином виконали вимоги статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів 
і дотримали вимог статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно встановили обставини справи та правильно вирішили спір.
72. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, що відповідатиме частині третій статті 401 та статті 410 ЦПК.
73. Оскільки рішення суду першої інстанції, у незміненій апеляційним судом частині, та постанова апеляційного суду, підлягають залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Олена Іванівна, залишити без задоволення.
2. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року
у незміненій апеляційним судом частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима  І. О. Дундар  Є. В. Краснощоков  П. І. Пархоменко