ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3394/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 17 лютого 2026 року №033050013143 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 26 січня 2026 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 10.09.1992 по 14.06.1995; у 1996-1997 роки - рік за рік; у 1998-1999 роки - за фактичною тривалістю - 68 кал. днів; період догляду за дитиною до 3-х років з урахуванням зарахованих періодів з 25.07.1988 по 24.07.1989 та період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2000 по 25.06.2001.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 лютого 2026 року рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №033050013143 відмовлено у призначенні пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного 33-річного страхового стажу. Відповідачем до страхового стажу не було враховано період роботи з 10.09. 1992 по 14.06.1995 (запис №01-03 трудова книжка НОМЕР_1 від 22.09.1992) та періоди роботи в колгоспі 1996-1997 роки (рік за рік), 1998-1999 (за фактичною тривалістю - 68 кал.днів), оскільки на титульних сторінках трудових книжок по-батькові зазначено як « ОСОБА_2 » а по паспорту « ОСОБА_3 » та період догляду за дитиною до 3-х років з урахуванням зарахованих періодів з 25.07.1988 по 24.07.1989 (дитина 04.11.1987 народження) теж по зазначеній вище причині та період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2000 по 25.06.2001 (трудова книжка НОМЕР_2 від 11.10.1983)
Позивач вважає такі дії відповідача щодо не зарахування вищевказаних періодів роботи в колгоспі, догляду за дитиною до 3-х років та отримання допомоги по безробіттю до страхового стажу протиправними, оскільки за правильність оформлення трудової книжки відповідає відділ кадрів підприємства, установи, організації, крім того відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, так як визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.
Судом встановлено, що 10.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
17 лютого 2026 року рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №033050013143 відмовлено у призначенні пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного 33-річного страхового стажу. Відповідачем до страхового стажу не було враховано період роботи з 10.09. 1992 по 14.06.1995 (запис №01-03 трудова книжка НОМЕР_1 від 22.09.1992) та періоди роботи в колгоспі 1996-1997 роки (рік за рік), 1998-1999 (за фактичною тривалістю - 68 кал.днів), оскільки на титульних сторінках трудових книжок по-батькові зазначено як « ОСОБА_2 » а по паспорту « ОСОБА_3 » та період догляду за дитиною до 3-х років з урахуванням зарахованих періодів з 25.07.1988 по 24.07.1989 (дитина 04.11.1987 народження) теж по зазначеній вище причині та період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2000 по 25.06.2001 (трудова книжка НОМЕР_2 від 11.10.1983).
Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів протиправними, позивач звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі – Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком. 
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою Пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи в колгоспі, догляду за дитиною до 3-х років та отримання допомоги по безробіттю, оскільки у трудовій книжці від 22.09..1992 НОМЕР_1 та від 11.10.1983 НОМЕР_2 , а також у свідоцтві про народження дитини по-батькові “ ОСОБА_2 ” не відповідає паспортним даним “ ОСОБА_3 ”, на що суд зазначає наступне.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_1 вбачається, зокрема, що позивач з 10.09.1992 по 14.06.1995 (запис №01-03 трудова книжка НОМЕР_1 від 22.09.1992) працювала лісокультурнецею в Ковельському держлісгоспі; у період 1996-1997 роки, 1998-1999 роки працювала в колгоспі ім. Енгельса (перейменованого у колгосп “Озерянський”) та перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.
При цьому, у трудовій книжці ОСОБА_1 Серії НОМЕР_1 та трудовій книжці НОМЕР_1 від 22.09.1992 невірно вказано по-батькові позивача, а саме: “ ОСОБА_2 ” замість “ ОСОБА_3 ”, в той час як з інших наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається протилежне, зокрема, що позивача по батькові записано “ ОСОБА_3 ”, що відповідає даним, зокрема, паспорта, свідоцтва про народження, архівних довідок тощо, тобто, що це є одна і та ж особа, при написанні по-батькові якої була допущена помилка.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі – Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача, оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано. 
Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на зарахування періодів роботи позивача з 10.09.1992 по 14.06.1995 (запис №01-03 трудова книжка НОМЕР_1 від 22.09.1992) в Ковельському держлісгоспі; 1996-1997 роки, 1998-1999 роки в колгоспі ім. Енгельса (перейменованого у колгосп “Озерянський”) та перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років до її страхового стажу. 
Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. 
Однак, ГУ ПФУ в Харківській області таким правом не скористалося.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17 лютого 2026 року №033050013143 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.09.1992 по 14.06.1995 та періоди роботи в колгоспі 1996-1997 роки, 1998-1999 роки, період догляду за дитиною до 3-х років з урахуванням зарахованих періодів з 25.07.1988 по 24.07.1989 та період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2000 по 25.06.2001.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову частково судові витрати стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір в розмірі 665, 60 грн.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17 лютого 2026 року №033050013143 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.09.1992 по 14.06.1995 та періоди роботи в колгоспі 1996-1997 роки, 1998-1999 роки, період догляду за дитиною до 3-х років з урахуванням зарахованих періодів з 25.07.1988 по 24.07.1989 та період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2000 по 25.06.2001.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору у сумі 665 гривні 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, площа Свободи, будинок 5, Держпром, 3 під`їзд 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344).

Суддя Ю.Ю. Сорока