Дата документу 20.05.2026 Справа № 333/10115/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №333/10115/25  Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю. В.
 
Провадження № 22-ц/807/1236/26    Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 травня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу, - 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» звернулося до суду першої інстанції із позовом, який в подальшому уточнили до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу.

В обгрунтування позову зазначено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. 

ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , та на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2015 року №13481, виданий приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. є власником вказаного нерухомого майна за цією адресою.

Між сторонами укладений Типовий договір, відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 здійснювались оплати по особовому рахунку № НОМЕР_1 в грудні 2020 в сумі 107,10 грн, в грудні 2021 в сумі 250 грн, в грудні 2023 в сумі 500 грн, що є підтвердженням отриманням послуг з розподілу природного газу від АТ «Запоріжгаз» за адресою: АДРЕСА_1 , а отже договір розподілу природного газу є укладеним. 
Отже, з січня 2020 по жовтень 2025 щомісячно, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного договору до сплати боржнику нараховано: в січні 2024 спожито 120,410 м.куб газу, в лютому 2024 – 48,000 м.куб газу, в березні 2024 – 40,000 м.куб газу, в квітні 2024 – 1,000 м.куб газу, в жовтні 2024 – 2,000 м.куб газу, в листопаді 2024 – 7,000 м.куб газу, в грудні 2024 – 24,000 м.куб газу, в січні 2025 – 6,000 м.куб газу, в лютому 2025 – 136,000 м.куб газу, в березні 2025 – 24,000 м.куб газу, в квітні 2025 – 10,000 м.куб газу, в травні 2025 – 2,000 м.куб газу, в червні 2025 – 1,000 м.куб газу, в липні 2025 – 2,000 м.куб газу, в серпні 2025 – 3,960,0 м.куб газу, в вересні 2025 – 4,150 м.куб газу, що також підтверджує факт укладення договору, які вона повинна сплачувати відповідно до п. 6.6 договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ.
Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо оплати за надані АТ «Запоріжгаз» послуги розподілу природного газу виконує не в повному обсязі, внаслідок чого за період з січня 2020 по жовтень 2025 по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується заборгованість перед АТ «Запоріжгаз» у сумі 4 343,26 грн.
На підставі вищевикладеного, АТ «Запоріжгаз» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь заборгованість за розподіл природного газу у сумі 4 343,26 грн та судові витрати. 

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року у задоволені позову відмовлено. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору до суду першої та апеляційної інстанціях. 

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які є в матеріалах справи, зокрема, не враховано, що саме ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу. В матеріалах справи наявні докази приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу, тобто докази на підтвердження того, що відповідач у даній справі визначений належно. Судом не враховано, що згідно розрахунку відповідач оплачував послуги з розподілу природного газу за грудень 2020 в сумі 107,10 грн, в грудні 2021 в сумі 250 грн, в грудні 2023 в сумі 500 грн, що є підтвердженням отримання послуг з розподілу природного газу від АТ «Запоріжгаз» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Плавнева, буд. 9. Дана інформація жодним чином не оспорювалася і не спростована відповідачем. Водночас, така підтверджує факт, що відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу, оскільки він періодично сплачує платежі, також періодично подає поточні показники з лічильника природного газу, встановленого у житловому об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок куди надавались позивачем послуги належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 24.12.2015 року. Отже, власником зазначеної квартири та споживачем послуг за розподіл природного газу є  ОСОБА_1 .. Факт приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу підтверджується не лише підписанням заяви-приєднання, але й самим фактом споживання природного газу. У разі незгоди з умовами договору споживач зобов`язаний припинити споживання газу та звернутися до оператора ГРМ із відповідною заявою, чого відповідач не зробив. Вважає, що відсутність письмового договору не звільняє від обов`язку оплати, якщо послуги фактично надавалися та споживалися. Позивач, як оператор ГРМ, забезпечив відповідачу доступ до газорозподільної системи та належне надання послуг, виконавши свої договірні зобов`язання. Отже, відповідач як фактичний споживач природного газу є належним відповідачем у справі та зобов`язаний оплатити надані послуги.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 було направлено поштою 24 квітня 2026 року на адресу її місця реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.105).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 4343,26 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ,

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Судом встановлено, що АT "Запоріжгаз" є оператором газорозподільної системи та на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова N 810 від 19.06.2017 "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу AT «Запоржгаз»), здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного Товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз", відповідно до додатка, у тому числі Запорізького району Запорізької області.

Позивачем надавались послуги з розподілу природного газу у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №450819249, сформованого 05 листопада 2025, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 13481 від 24 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Вовк І.І. Запорізького міського нотаріального округу, право власності зареєстровано 24 грудня 2015 року (а.с.59). 

Відповідно до відповіді на запит суду Департаменту адміністративних послуг від 13 листопада 2025 за №06.4-06/02/29862, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04 серпня 1998 року по теперішній час (а.с.62).

На будинок відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 . По особовому рахунку № НОМЕР_1 , квартиронаймач є попередній власник ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про фінансовий стан споживача (а.с.9-10), який залишається незмінним при зміні власника, тому як є внутрішнім номером АТ «Запоріжгаз», який присвоюється на адресу будинку. 
Відповідно до довідки про фінансовий стан споживача за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з січня 2020 року по жовтень 2025 року обліковується заборгованість перед АТ «Запоріжгаз» у сумі 4 343,26 грн (а.с.42-43). 
Предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Запоріжгаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по жовтень 2025 року в розмірі 4 343,26 грн.
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 N 2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 N 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. 

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно Закону України «Про ринок природнього газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуг належить комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

У пункті 1 частини другої цієї статті Закону N 2189-VIII визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За частиною першою статті 10 Закону N 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону N 2189-VIII одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Частиною 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Частиною 1 статті 509 ЦК України, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.
При цьому, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Судом встановлено, що відповідачу  ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 з 24 грудня 2015 року. Попередній власник ОСОБА_2 з 2009 по 23.12.2015. 

Розподіл природного газу позивачем здійснюється відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 N 2498.

Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 7.4 розділу VII Типового договору, споживач зобов`язується своєчасно повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві-приєднання та/або позаштатної роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу) (а.с.44-52). 
АТ "Запоріжгаз" надає послуги з розподілу природного газу відповідачу  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що не спростовано останньою. 
Відповідно до п.6.1 Типового договору розподілу природного газу оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. 

Відповідно до п. 6.4 Типового договору розподілу природного газу розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ (п. 6.6. Договору).

Відповідач є побутовим споживачем послуг природного газу та, відповідно, приєднався до указаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки: за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснювалися оплати по особовому рахунку № НОМЕР_1 в грудні 2020 року в сумі 107,10 грн, в грудні 2021 в сумі 250 грн, в грудні 2023 року в сумі 500 грн, що є підтвердженням отримання послуг з розподілу природного газу від АТ «Запоріжгаз» за вказаною адресою, а отже договір розподілу природного газу є укладеним. 

Споживачем ОСОБА_1 фактично споживається природний газ за адресою: АДРЕСА_3 , а саме відповідно до довідки про фінансовий стан споживача від 04.11.2025 спожито: у грудні 2024 – 120,410 м.куб. газу, в лютому 2024 – 48,000 м.куб. газу, у березні 2024 – 40,000 м.куб. газу, у квітні 2024 – 1,000 м.куб. газу, у жовтні 2024 – 2,000 м.куб. газу, у листопаді 2024 – 7,000 м.куб. газу, у грудні 2024 – 24,000 м.куб. газу, у січні 2025 – 6,000 м.куб. газу, у лютому 2025 – 136,000 м.куб. газу, у березні 2025 – 24,000 м.куб. газу, у квітні 2025 – 10,000 м.куб. газу, у травні 2025 – 2,000 м.куб. газу, у червні 2025 – 1,000 м.куб. газу. у липні 2025 – 2,000 м.куб. газу, у серпні 2025 – 3,960 м.куб. газу, у вересні 2025 – 4,150 м.куб. газу, що також свідчить про те, що договір є укладеним та в житловий будинок належний ОСОБА_1 АТ «Запоріжгаз» постачався природній газ. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Зважаючи на те, що попередній споживач ОСОБА_2 не зареєстрована за місцем надання послуг, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг від 24.10.2025 №06.4-06/02/27872 (а.с.20), а об`єкт нерухомості продовжує отримувати послуги з розподіл природного газу, з огляду на норми ч.4 ст. 319, ст. 322 ЦК України – власник об`єкту нерухомості ОСОБА_3 є індивідуальним споживачем в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 
Отже, відповідач, як власник будинку за адресою: АДРЕСА_1  є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" за адресою:  АДРЕСА_1 , оскільки вона приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу та споживала природний газу.
Встановлено, що письмову заяву до АТ "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про припинення розподілу природного газу на його об`єкт по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не подавала, від використання природного газу не відмовлялася, а відтак оператор газорозподільної системи забезпечував та забезпечує відповідача цілодобовим доступом до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу, тобто надає відповідні послуги із розподілу природного газу.
Крім того, колегія суддів зауважує, що особовий рахунок на даний будинок відкритий на попереднього власника ОСОБА_2 (№ НОМЕР_1 ) не є підставою для звільнення ОСОБА_1 (право власності якої на будинок було зареєстровано 24.12.2015), від заборгованості за надані позивачем послуги, які виникли за період з січня 2020 по жовтень 2025 року, новий власник зобов`язаний переоформити документи на своє ім`я. Так, відповідно до п.7.4 розділу VII Типового договору споживач зобов`язаний своєчасно повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни щодо персоніфікованих даних в заяві-приєднанні та/або позаштатної роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу). 
Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача.
На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано довідку про фінансовий стан споживача, відповідно до якого у період з січня 2020 року по жовтень 2025 року виникла заборгованість у розмірі 4 343,26 грн (а.с.4-43). 
З даної довідки вбачається, що обсяг замовленої потужності з січня 2020 по грудень 2020 складає 27,04 м.куб, з січня 2021 по грудень 2021 – 70,20 м.куб., з січня 2022 по грудень 2022 – 45,36 м.куб., з січня 2023 по грудень 2023 – 26,17 м.куб., з січня 2024 по грудень 2024 – 198,59 м.куб., з січня 2025 по жовтень 2025 – 41,68 м.куб. 
Отже, розрахунок заборгованості здійснено позивачем станом на жовтень 2025 року відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року N 2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ "Запоріжгаз" у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу.
Правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку N НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) відповідач не спростував та своїх контр розрахунків під час розгляду справи, як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції не навела. Також ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів про те, що не користується послугами газопостачання, не споживала природний газ у спірний період чи її будинок було відключено від газопостачання (чи газопостачання було припинено у передбаченому законом порядку), чи вона подавала до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу до її будинку.

Посилання суду першої інстанції на відсутність укладеного договору не заслуговують на увагу, оскільки на протягом 2020-2023 років відповідач споживала та частково здійснювала оплату спожитого природного газу на підставі наданих йому з боку його постачальника відповідних розрахунків за послуги з газопостачання, що підтверджує факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору розподілу природного газу).

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Наведене узгоджується, із позицією Верховного Суду, сформованою у справах N 750/12850/16-ц від 26.09.2018, N 642/2858/16 від 06.11.2019, за змістом якої споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг та підлягає доказуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із наданням АТ "ОГС "Запоріжгаз" житлово-комунальних послуг у межах ліцензійної господарської діяльності, які були одержані, але не оплачені споживачем послуг ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення заборгованості у судовому порядку.

Порушень позивачем вимог законів та нормативно-правових актів України, а також здійснення діяльності без відповідної ліцензії по справі не встановлено, дії оператора газорозподільчої системи АТ " Запоріжгаз " щодо нарахування заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу відповідають нормам чинного законодавства України.
Колегія суддів бере до уваги, що відповідач не надала суду доказів про те, що вона не користується послугами газопостачання, не споживала природний газ у спірний період чи її будинок був відключено від газопостачання (чи газопостачання було припинено у передбаченому законом порядку), чи вона подавала до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу до її будинку. Оскільки ОСОБА_1 є власником з 24.12.2015 року буд. АДРЕСА_1 , відтак має нести тягар утримання майна як його володілець, а відтак на неї покладено тягар утримання належного їй майна.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неповно дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної оцінки відповідно до положень ст. ст. 76-78, 81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви АТ «Запоріжгаз» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5888 від 17.09.2025 року на суму 302,80 грн та платіжною інструкцією №6591 від 20.10.2025 року на суму 2 752,20 грн (а.с.5,6).
При подачі апеляційної скарги АТ «Запоріжгаз» було сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2184 від 08.10.2026 (а.с.92).
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду скасовано та ухвалене нове судове рішення, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, , а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Запоріжгаз» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6661,60 грн (3028+3633,60).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» - задовольнити.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2026 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу у сумі 4 343 (чотири тисячі триста сорок три) гривні 26 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» 6661,60 гривень судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 20 травня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.