ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1175/25  Номер провадження 22-ц/814/2039/26	Головуючий у 1-й інстанції Ситник О.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Пікуля В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України Ляшенка Олексія Олександровича
на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2026 року, ухвалене суддею Ситник О.В.
по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою

В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 році ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про оголошення її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим під час виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини з 03.11.2022. 
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та з 12.10.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду солдата резерву НОМЕР_2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . 
Згідно наказу командира оперативно-тактичного угрупування Донецьк (по стройовій частині) № 108 від 19.11.2022 року солдат ОСОБА_2 , водій-заправник автомобільного відділення підвозу пально-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування Донецьк, залучається та бере безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони ,відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації з метою виконання бойових (спеціальних) завдань.
Згідно довідки №5394 від 26.06.2023 солдат ОСОБА_2 у період з 17 жовтня 2022 року по 03 листопада 2022 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Донецькій області. 
Відповідно до сповіщення сім`ї від 15.11.2022 року №1/9386 ОСОБА_1 сповіщено, що її чоловік водій - заправник автомобільного відділення підвозу пально-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірний військовій присязі у бою за нашу Батьківщину ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 05 год 30 хв неподалік с. Опитне Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання по визволенню та захищенню сил противника зник безвісті. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №1750 призначено службове розслідування з приводу зникнення військовослужбовців військової частини у тому числі і ОСОБА_2 . В ході службового розслідування відносно зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 , встановлено, що 03.11.2022 солдат ОСОБА_2 виконував бойове завдання на взводному опорному пункті БРАВО 2-го механізованого батальйону біля населеного пункту Водяне Донецької області. З 05 год. по 05 год. 30 хв. зі сторони населеного пункту "Спартак" відбувся масовий артилерійський обстріл позиції. Після обстрілу взводного опорного пункту "БРАВО" водія-заправника автомобільного відділення підвозу пально-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ніхто не бачив і місцезнаходження його невідоме. Військовослужбовця ОСОБА_2 слід вважати таким, що зник безвісти при виконанні бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини. 
Заявниця вказала, що вона позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію смерті свого чоловіка ОСОБА_2 та отримати свідоцтво про його смерть у відділі ДРАЦС, оскільки він зник безвісти у зоні бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, що позбавляє її можливості скористатися своїми цивільними і соціальними правами, пов`язаними зі смертю чоловіка, зокрема оформити спадщину, отримати одноразову грошову допомогу, як член сім`ї загиблого військовослужбовця, отримати статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця та ін.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено.
Оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України померлим.
Днем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , вважати день набрання законної сили рішенням суду про оголошення фізичної особи померлою.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив представник Міністерства оборони України Ляшенко О.О., просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що за наданими до заяви документами ОСОБА_2 зник безвісти 03.11.2022 в районі проведення воєнних дій, які до теперішнього часу не припинені, тому відповідна заява про оголошення його померлим є передчасною.
Окрім того, суд першої інстанції помилково визначив датою смерті ОСОБА_2 день набрання законної сили рішенням суду про оголошення фізичної особи померлою, а також не зазначено місце смерті.
Судом не враховано положення ч. 3 ст. 46 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Матеріали службового розслідування військової частини НОМЕР_1 дають підстави визначити конкретно, що датою смерті ОСОБА_2 слід вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 , а місцем смерті населений пункт Водяне Донецької області. 
Від представника ОСОБА_1 адвоката Шавкун А.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Від представника Міністерства оборони України Ляшенка О.О. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 09.03.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 (а.с. 12).
З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2022 за № 222, вбачається, що солдата ОСОБА_2 , військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховано 12 жовтня 2022 року до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву НОМЕР_2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 17).
Згідно довідки №5394 від 26.06.2023 року про безпосередню участь особи у заходах необхідних для забезпечення оборони України ,захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України солдат ОСОБА_2 у період з 17 жовтня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України ,захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Донецькій області (а.с. 21). 
Відповідно до сповіщення сім`ї від 15.11.2022 року №1/9386 ОСОБА_1 сповіщено, що її чоловік водій - заправник автомобільного відділення підвозу пально-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірний військовій присязі у бою за нашу Батьківщину ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 05 год 30 хв неподалік с. Опитне Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання по визволенню та захищенню сил противника зник безвісті (а.с. 22).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 року №1750 призначено службове розслідування з приводу зникнення військовослужбовців військової частини у тому числі відносно ОСОБА_2 .
Згідно акту службового розслідування по факту безвісти зниклих військовослужбовців НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 виконував бойове завдання на взводному опорному пункті БРАВО 2-го механізованого батальйону біля населеного пункту Водяне Донецької області. З 05 год по 05 год 30 хв. зі сторони населеного пункту "Спартак" відбувся масовий артилерійський обстріл позиції. Після обстрілу взводного опорного пункту "БРАВО" водія - заправника автомобільного відділення підвозу пально-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 ніхто не бачив і місцезнаходження його невідоме. Військовослужбовця ОСОБА_2 слід вважати таким, що зник безвісти при виконанні бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини (а.с. 23-25).
Відповідно до листа ДП "Український національний центр розбудови миру" відомості про перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в полоні - відсутні (а.с. 120).
Згідно довідки УІАП ГУНП в Полтавській області 09.11.2022 до ЄРДР внесені відомості про безвісти зниклого ОСОБА_2 , за ст. 115 ч. 1 КК України за номером провадження 12022170430001059 (а.с. 126).
Відповідно до довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області - відсутні актові записи про зміну імені та смерть стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135).
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
ОСОБА_1 у заяві про оголошення фізичної особи померлою, посилаючись на результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 листопада 2023 року «Про призначення службового розслідування», зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 із 03.11.2022 при виконанні бойового завдання зник безвісті при обставинах, що загрожували його життю, і дають підстави стверджувати, що він загинув, захищаючи територіальну цільність та державний суверенітет України поблизу н. п. Водяне Донецької області.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/11021/22 зазначила, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. У цьому Наказі № 309 зазначені 1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: а) території можливих бойових дій; б) території активних бойових дій; в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; 2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема, з Наказу № 309 для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, втратив чинність 20 березня 2025 року.
Згідно відомостей даного наказу, активні бойові дії в населеному пункті Водяне Очеретинської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області велися з 24.02.2022 по 31.01.2023.
На даний час чинним є наказ Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28 лютого 2025 року, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
З Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 вбачається, що населений пункт Водяне Очеретинської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області з 01 лютого 2023 року є тимчасово окупованим.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
В ухвалі від 16 квітня 2026 року у справі № 671/132/25 (провадження № 14-22цс26) про повернення на розгляд Першої судової палати Касаційного цивільного суду справи № 671/132/25 Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин для прийняття до розгляду цієї справи з метою відступу (конкретизації) від попереднього правового висновку у справі № 755/11021/22.
Очевидно, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) не формулювала висновок для ситуації, коли територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця, на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником.
Обставини справи, яка перебувала на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду, стосувались подій, коли ймовірна загибель фізичної особи сталась на території, де велись активні бойові дії, а після їх завершення території залишилась під контролем України.
Оскільки за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_2 на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником, у суду з надзвичайно великою вірогідністю є достатні істотні підстави вважати, що військовослужбовець ОСОБА_2 загинув, тому відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України має бути здійснений у цій справі з 01 лютого 2023 року.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2026 року у справі № 615/129/25 (провадження № 61-1513 св 26).
Враховуючи, що за офіційним сповіщенням від 15 листопада 2022 року, яке адресоване заявниці ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_2 зник безвісти 03 листопада 2022 року під час бойових дій в Покровському районі Донецької області, а з заявою до місцевого суду про оголошення ОСОБА_2 померлим заявниця звернулася 13 червня 2025 року, тобто після сплину шести місяців з дня зникнення її чоловіка безвісті та закінчення на даній території активних бойових дій і визнання її тимчасово окупованою територією, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 дотримано строк звернення до суду з вказаною вимогою.
Вищевказане спростовує твердження представника Міністерства оборони України щодо передчасного визнання ОСОБА_2 померлим, з огляду на не відповідність нормам частини другої статті 46 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового визначення місцевим судом дати смерті ОСОБА_2 , а саме з дати набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Частиною третьою статті 46 ЦК України визначено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Оскільки матеріали службового розслідування військової частини НОМЕР_1 чітко вказують на день та місце вірогідної смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті населений пункт Водяне Покровського району Донецької області, тому саме дана дата має визначатися днем його смерті, а вищевказаний населений пункт - місцем смерті ОСОБА_2 .
Колегія суддів зауважує, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою і передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 4 ст. 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зміни його резолютивної частини.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, ст. 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Ляшенка Олексія Олександровича задовольнити частково.
Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2026 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.
Оголосити померлим громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , військовослужбовця Збройних Сил України у період воєнного стану за обставин виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Датою смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцем смерті населений пункт Водяне, Покровського району Донецької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця 

В.П. Пікуль