ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа №520/7993/24
адміністративне провадження № К/990/22215/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025 (головуючий суддя Мінаєва О.М., судді: Спаскін О.А., Калиновський В.А.) у справі № 520/7993/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства у справах ветеранів України (далі також - Мінветеранів), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореної Міністерством у справах ветеранів України, щодо відмови у призначенні відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі також - Закон № 3551-XII) одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням поранення та встановленням інвалідності;
зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність, а саме з 01.01.2023.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 у задоволенні позовної заяви відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 у справі № 520/7993/24 скасовано.
Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання неправомірним рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореної Міністерством у справах ветеранів України, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з отриманням поранення та встановленням інвалідності.
Зобов`язано Міністерство у справах ветеранів України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність, а саме з 01.01.2023.
23.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства у справах ветеранів України, у якій скаржник просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , залишити в силі.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства у справах ветеранів України на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025 у справі № 520/7993/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та витребувано справу з Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позов обґрунтований тим, що при проходженні служби в органах поліції у зв`язку з супутніми захворюваннями та отриманою травмою позивачу з 08.12.2017 було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана з проходженням служби в поліції на строк до 01.01.2019 та виплачено одноразову грошову допомогу передбачену Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII). 
24.02.2022 позивач був призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України. 11.02.2023 отримав мінно-вибухову травму, відповідно до довідки травма пов`язана із захистом Батьківщини. 
Через отримані травми рішенням Міжрайонної травматології МСЕК м. Харкова з 29.08.2023 на строк до 01.09.2024 позивачу первинно встановлена ІІІ група інвалідності. 
Водночас рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореної Міністерством у справах ветеранів України, позивачу протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням поранення та встановленням інвалідності.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, мотивований тим, що рішення комісії про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є обґрунтованим та прийнятим у межах наданих повноважень. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 20.09.1996 по 30.11.2017 позивач проходив службу в органах Національної поліції України.
Згідно з інформацією, зазначеною у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА за № 509832, дата огляду 12.12.2017, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 08.12.2017, причина інвалідності «захворювання, так, пов`язано з проходженням служби в поліції», на строк до 01.01.2019.
26.11.2018 позивачу було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в поліції, передбачену Законом № 580-VIII, що фактично не заперечується учасниками справи.
Відповідно до інформації, зазначеної у довідці військової частини НОМЕР_1 «Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України», позивач з 01.09.2022 по 11.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах здійснення зазначених заходів.
На підставі інформації, зазначеної у довідці військово-лікарської комісії від 13.04.2023 № 650, судами встановлено, що старшому лейтенанту ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК хірургічного профілю військової частини НОМЕР_2 13.04.2023, за результатами якого встановлений діагноз - мінно-вибухова травма (11.02.2023) тяжкого ступеня: вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин черевної стінки зліва з дефектом м`яких тканин, «поранення, так, пов`язані із Захистом Батьківщини» (довідка про обставини травми від 25.02.2023 № 459, видана командиром військової частини НОМЕР_1 ). 
Водночас у довідці гарнізонної військово-лікарської комісії від 16.05.2023 № 4104 зазначено, що проведено медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_3 та з урахуванням приписів наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікована як тяжка, «травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини».
Також у довідці гарнізонної військово-лікарської комісії від 12.07.2023 № 6018 зазначено, що за результатами медичного огляду у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_3 , з урахуванням інформації, зазначеної у довідці ВЛК від 13.04.2023 № 650, виданій військовою частиною НОМЕР_2 , та приписів наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікована як тяжка - « Поранення , травма так, пов`язана із захистом Батьківщини». 
У довідці серія 12ААВ за № 70436, яка є додатком до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, дата огляду 05.09.2023, зазначено, що за результатами огляду інваліда первинно, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 29.08.2023, причина інвалідності «поранення, травма так, пов`язана із захистом Батьківщини», інвалідність встановлена на строк до 01.09.2024, дата чергового переогляду 29.08.2024.
На час звернення до суду, як встановлено з позовної заяви, ОСОБА_1 продовжує проходити військову службу.
01.12.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, до якої були додані: посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, довідка медико-соціальної експертної комісії та додаткові документи.
Рішенням Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореної Міністерством у справах ветеранів України, від 01.02.2024 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII на звернення ОСОБА_1 останньому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку із призначенням одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 580-VIII.
Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 4 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336 (далі - Порядок № 336), передбачено, що у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551-XII, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.
Судом зауважено, що позивачем було реалізоване право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності відповідно до Закону № 580-VIII. 
Позивачу вперше було встановлено 3 групу інвалідності у 2017 році з причин «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції» та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 123 340,00 грн, що підтверджується листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 04.01.2024 № 2281-2024.
Повторно, після огляду МСЕК у 2023 році позивачу було підтверджено інвалідність 3 групи, але змінено причину інвалідності на «поранення, травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини» на строк до 01.09.2024.
Листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 29.12.2023 № 14523/5/5.2-23, який надійшов до Міністерства у справах ветеранів України, повідомлено, що ОСОБА_1 було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у разі втрати працездатності (3 група інвалідності, пов`язана з проходженням служби в поліції) у розмірі 123 340,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 26.11.2018 № 5281.
У зв`язку з чим суд першої інстанції відхилив доводи позивача, що виплата одноразової грошової допомоги на підставі одного закону жодним чином не впливає на можливість отримання грошової допомоги за іншим законом, оскільки позивачу не встановлювалась група інвалідності, а лише відбулась зміна причини інвалідності, яка йому була встановлена у 2017 році.
Водночас, оскільки грошова допомога є одноразовою, тобто виплачується лише один раз, то позивач, звертаючись до відповідача з заявою при призначення одноразової грошової допомоги, вже отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності, що самим позивачем не оспорюється.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції мотивував власну позицію тим, що зі змісту оспорюваного рішення відповідача встановлено, що Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України листом від 04.01.2024 № 2281-2024 повідомлено Мінветеранів, що Комісією Головного управління Національної поліції в Луганській області призначено одноразову грошову допомогу, передбачену Законом № 580-VIII, ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. 
Враховуючи вищезазначене, міжвідомчою комісією (протокол засідання від 01.02.2024 № 2) прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з призначенням одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 580-VIII.
Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач з 01.01.2019 (після закінчення строку дії 3 групи інвалідності, яка була встановлена згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА за № 509832) не був особою з інвалідністю до 29.08.2023.
З метою повторного огляду медико-соціальною експертною комісією позивач не звертався.
Враховуючи зміст вже згаданої вище довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ за № 70436 (дата огляду 05.09.2023, огляд інваліда первинно, позивачу з 29.08.2023 встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, так, пов`язаною із захистом Батьківщини), остання була видана позивачу вже за нових обставин та не повторно.
Отже, первинно одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 580-VIII позивач отримав у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в поліції, і до моменту встановлення йому 3 групи інвалідності під час первинного огляду згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ за № 70436 у зв`язку з пораненням, травмою, так, пов`язаною із захистом Батьківщини, позивач не був особою з інвалідністю та не мав права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів.
До того ж у позивача не відбувалося зміни причини групи інвалідності, а йому, відповідно до згаданої вже довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, 3 група інвалідності була встановлена саме під час первинного огляду (позивач не звернувся до медико-соціальної експертної комісії повторно), з причин не пов`язаних із проходженням служби в поліції.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції, а також доводи відповідача про те, що позивачу не встановлювалась група інвалідності, а лише відбулась зміна причини інвалідності, яка йому була встановлена у 2017 році, є необґрунтованими.
Окрім того, суд апеляційної інстанції прийняв в якості обґрунтованих доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на норму (редакцію) закону, що вже була визнана неконституційною на дату виникнення спірних відносин (пункт 4 статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; далі - Закон № 2011-XII) та нечинну норму (редакцію) абзацу 7 пункту 6 Порядку № 336, що вказує на порушення судом норм матеріального права.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Обґрунтовуючи підстави звернення з даною касаційною скаргою скаржник посилається на приписи пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки їх застосовано без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 640/32345/21, від 12.04.2023 № 440/2563/22, від 30.05.2023 у справі № 640/9709/19, від 21.03.2024 у справі № 320/5955/20, від 26.03.2024 у справі № 200/4303/22, від 18.07.2024 у справі № 380/16981/21.
Скаржник зазначає, що одноразова грошова допомога згідно з частиною сьомою статті 13 Закону № 3551-XII може бути призначена лише у тому випадку, якщо особа не реалізувала свого права на одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів.
Наполягає на тому, що позивач уже реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності відповідно до положень Закону № 580-VIII. 
Зокрема, у 2017 році позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з причиною «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції», на підставі чого йому було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 123 340,00 грн.
На думку скаржника, одноразова грошова допомога є разовою виплатою і не підлягає повторному призначенню, навіть у разі зміни формулювання причини інвалідності.
Наголошує, що судом апеляційної інстанції проігноровано зміст частини сьомої статті 13 Закону № 3551-XII, яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги виключно в разі первинного встановлення інвалідності, а не в результаті повторних переоглядів. 
Твердження позивача про нову інвалідність у зв`язку зі зміною причини інвалідності вважає юридично некоректним, оскільки відповідно до чинного законодавства факт встановлення інвалідності є первинним, а зміна її причини не створює нових правових підстав для отримання повторної одноразової допомоги. 
Окрім цього скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції неправомірно зобов`язано Мінветеранів прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Представником позивача подано відзив на касаційну скаргу, мотивований тим, що позивач отримував інвалідність двічі у різні часові проміжки за різних обставин. 
Інвалідність, отриману у 2017 році позивач не продовжував, з 01.01.2019 по 05.09.2023 позивач вважався особою без інвалідності, травми не пов`язані між собою ні причинами, ні подіями, що передували. 
До того ж, як видно з довідки до акту огляду МСЕК від 05.09.2023, відбувся первинний огляд позивача. 
Тобто, позивач звернувся до МСЕК не шляхом повторного переогляду з метою змінити причину встановленої раніше інвалідності, як про це зазначає суд першої інстанції та скаржник, а вдруге та за процедурою для встановлення інвалідності особам, які звернулись до МСЕК у порядку встановлення інвалідності вперше.
На думку представника позивача, заборона щодо виплати одноразової грошової допомоги може бути застосована виключно за наявності одночасно таких ознак: 1) особа вже мала підтверджену інвалідність та заявляє вимогу про виплату одноразової грошової допомоги під час повторного огляду МСЕК; 2) особа заявляє вимогу про виплату грошової допомоги через одне й те ж ушкодження здоров`я, у зв`язку з яким йому встановлено інвалідність, а не внаслідок різних.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру представник позивача зазначає, що суд при перевірці правомірності відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги згідно з приписами КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту (відновлення) порушених прав та інтересів позивача.
Наведений же у розділі 4 касаційної скарги перелік постанов Верховного Суду представник позивача вважає не застосовним до спірних правовідносин, оскільки вони прийняти за неподібних до цих відносин.

Скаржником подано відповідь на відзив на касаційну скаргу, за змістом якої відповідно до чинного законодавства факт встановлення інвалідності є первинним юридичним фактом, а будь-які наступні огляди МСЕК (у тому числі після перерви у строках дії попередньої довідки) не створюють «нової інвалідності», а лише визначають наявність або відсутність підстав для підтвердження, продовження чи зміни статусу особи з інвалідністю.
Одноразова ж грошова допомога є разовою виплатою, яка не може призначатися повторно за фактом повторного звернення до МСЕК чи уточнення причин інвалідності.
Скаржник вважає хибним посилання позивача на те, що з 01.01.2019 до 05.09.2023 він вважався особою без інвалідності, а тому нове встановлення інвалідності у 2023 році є підставою для нової виплати, оскільки тимчасове припинення статусу особи з інвалідністю у зв`язку із закінченням строку дії довідки МСЕК не означає, що особа ніколи не мала встановленої інвалідності. Первинний юридичний факт інвалідності залишається і повторне звернення у 2023 році не створює нових правових підстав для повторного призначення одноразової грошової допомоги. 
Мінветеранів не заперечує проти факту отримання нового поранення позивачем, яке відрізняється від обставин 2017 року. 
Стверджує, що підстави для виплати одноразової грошової допомоги чітко врегульовані законом і прив`язані до факту первинного встановлення інвалідності. 
На думку скаржника, отримання іншої травми у подальшому не створює права на повторну одноразову грошову допомогу, оскільки це суперечило б імперативним приписам частини сьомої статті 100 Закону № 580-VIII та пункту 7 частини першої статті 16-3 Закону № 2011-XII. 
Вважає, що суд апеляційної інстанції, зобов`язавши Мінветеранів прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги, вийшов за межі своїх повноважень та фактично підмінив діяльність органу виконавчої влади.
Із покликанням на практику Верховного Суду, стверджує, що виплата призначається лише один раз у зв`язку з первинним встановленням інвалідності, а подальші обставини (зміна групи, причин чи навіть перерва у строках) не утворюють нового права на допомогу.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, виходить із такого.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон № 3551-XII.
Згідно з частиною 7 статті 13 Закону № 3551-XII особам, зазначеним у пунктах 11-16 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII. 
Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. 
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України
Відповідно до пунктів 11- 16 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:
- військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
- осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
- осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами;
- осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
- осіб, залучених до конфіденційного співробітництва з розвідувальними органами України і які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання своїх завдань на тимчасово окупованій території України, у районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або на інших територіях, де в період виконання цих завдань велися бойові дії;
- осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у період дії воєнного стану внаслідок самооборони під час виконання завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно з підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб (далі також - одноразова грошова допомога) відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає Порядок № 336.
У пункті 2 Порядку № 336 зазначені особи, які є одержувачами одноразової грошової допомоги, що фактично дублює зміст частини другої статті 7 Закону № 3551-XII.
Згідно із підпунктом 4 Порядку № 336 у разі, коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.
Тобто, законодавством передбачено для одержувача одноразової грошової допомоги право вибору підстави її виплати у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551-ХІІ, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів.
Згідно із пунктом 17 Порядку № 336 призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється:
1) якщо загибель (смерть) осіб, зазначених у підпункті 1 пункту 3 цього Порядку, або інвалідність осіб, зазначених в абзацах другому-шостому пункту 2 цього Порядку, є наслідком:
вчинення ними злочину або адміністративного правопорушення;
вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім факту доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання неправдивих відомостей для призначення та виплати одноразової грошової допомоги;
2) у разі отримання від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону, інформації стосовно призначення такої допомоги особам, щодо яких здійснено запит;
3) у разі подання заяви особою, якій вже призначено одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 3551-ХІІ, крім випадку, передбаченого абзацом шостим пункту 7 цього Порядку. 
Тобто, норми Порядку № 336 у своїй сукупності вказують на те, що одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності згідно з частиною сьомою статті 13 Закону № 3551-ХІІ може бути призначена лише у тому випадку, якщо особа не реалізувала свого права на одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів. 
Судами встановлено, що згідно з інформацією, зазначеною у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА за № 509832, дата огляду 12.12.2017, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 08.12.2017, причина інвалідності «захворювання, так, пов`язано з проходженням служби в поліції», на строк до 01.01.2019.
26.11.2018 позивачу було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в поліції, передбачену Законом № 580-VIII, що фактично не заперечується учасниками справи.
Водночас відповідно до інформації, зазначеної у довідці військової частини НОМЕР_1 «Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України», позивач з 01.09.2022 по 11.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах здійснення зазначених заходів.
На підставі інформації, зазначеної у довідці військово-лікарської комісії від 13.04.2023 № 650, судами встановлено, що старшому лейтенанту ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК хірургічного профілю військової частини НОМЕР_2 13.04.2023, за результатами якого встановлений діагноз - мінно-вибухова травма (11.02.2023) тяжкого ступеня: вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин черевної стінки зліва з дефектом м`яких тканин, «поранення, так, пов`язані із Захистом Батьківщини» (довідка про обставини травми від 25.02.2023 № 459, видана командиром військової частини НОМЕР_1 ). 
Водночас у довідці гарнізонної військово-лікарської комісії від 16.05.2023 № 4104 зазначено, що проведено медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_3 та з урахуванням приписів наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікована як тяжка, «травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини».
Також у довідці гарнізонної військово-лікарської комісії від 12.07.2023 № 6018 зазначено, що за результатами медичного огляду у Гарнізонній військово-лікарській комісії в/ч НОМЕР_3 , з урахуванням інформації, зазначеної у довідці ВЛК від 13.04.2023 № 650, виданій військовою частиною НОМЕР_2 , та приписів наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікована як тяжка - « Поранення , травма так, пов`язана із захистом Батьківщини». 
У довідці серія 12ААВ за № 70436, яка є додатком до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, дата огляду 05.09.2023, зазначено, що за результатами огляду інваліда первинно, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 29.08.2023, причина інвалідності «поранення, травма так, пов`язана із захистом Батьківщини», інвалідність встановлена на строк до 01.09.2024, дата чергового переогляду 29.08.2024. 
Верховний Суд враховує, що підставою заявлення позову ОСОБА_1 є отримання тяжкої травми, яка призвела до встановлення інвалідності (за результатами огляду від 05.09.2023) та впливає на наявність або відсутність права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII. 
Тож ключовим питанням правової оцінки у цій справі є розмежування підстав встановлення інвалідності позивачеві у 2017 та 2023 роках.
01.12.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, до якої були додані: посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, довідка медико-соціальної експертної комісії та додаткові документи.
Відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII відповідач виходив з того, що позивач вже реалізував своє право на одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 580-VIII.
Проте, судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що позивач після встановлення 3 групи інвалідності (причина інвалідності «захворювання, так, пов`язано з проходженням служби в поліції») з 08.12.2017 до 01.01.2019 з метою повторного огляду медико-соціальною експертною комісією не звертався.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ за № 70436 (дата огляду 05.09.2023, огляд інваліда первинно, позивачу з 29.08.2023 встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, так, пов`язаною із захистом Батьківщини), остання була видана позивачу вже за нових обставин та не повторно. 
До того ж у позивача не відбувалося зміни причини групи інвалідності, а йому відповідно до згаданої вже довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією 3 група інвалідності була встановлена саме під час первинного огляду (позивач не звернувся до медико-соціальної експертної комісії повторно), з причин не пов`язаних із проходженням служби в поліції.
Отже, інвалідність позивачеві у 2017 та 2023 роках встановлена за різних підстав.
Позивач у різний час отримав два окремих відмінних ушкодження здоров`я; 05.09.2023 огляд позивача було проведено первинно (а не в результаті повторного переогляду) та встановлено 3 групу інвалідності (а не змінено формулювання причини інвалідності) у зв`язку з травмою, яка не пов`язана з захворюванням, спричиненим проходженням служби в поліції у 2017 році за інших обставин.
Визначене ж у частині сьомій статті 13 Закону № 3551-ХІІ обмеження у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, на переконання Верховного Суду, застосовується лише у разі, коли особа реалізувала своє право на одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів через одне й те ж саме ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.
Щодо посилання скаржника на неправомірність зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, Верховний Суд зазначає, що з огляду на те, що у позивача є право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги, про що зазначено вище у цій постанові, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що у контексті обставин цієї справи належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 спірної одноразової грошової допомоги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореної Міністерством у справах ветеранів України, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з отриманням поранення та встановленням інвалідності та зобов`язання Міністерства у справах ветеранів України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності у розмірі 250 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність, а саме з 01.01.2023.
Щодо посилання скаржника про неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 640/32345/21, від 12.04.2023 № 440/2563/22, від 30.05.2023 у справі № 640/9709/19, від 21.03.2024 у справі № 320/5955/20, від 26.03.2024 у справі № 200/4303/22, від 18.07.2024 у справі № 380/16981/21, колегія суддів зазначає, що наведена відповідачем практика є нерелевантною до спірних правовідносин, оскільки у цій справі предметом спору є вимога призначити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону № 3551-XII у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності під час первинного огляду інваліда, а у наведених скаржником справах - під час повторного огляду МСЕК / при встановлені вищої групи інвалідності.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови, що згідно статті 350 КАС України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України залишити без задоволення.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025 у справі № 520/7993/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа