Справа № 175/5195/25
Провадження № 2/175/1273/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"05" травня 2026 р. с-ще Слобожанське
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Краснокутської Н.С., за участю секретаря судового засідання Коломоєць Т.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Пасічника Т.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Петушкова І.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 175/5195/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна, до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:
До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна, до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування, у якій позивач просить суд: встановити факт ухилення ОСОБА_2 від обов`язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 45 років про що 08.08.2024 року було складено відповідний актовий запис №231 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , виданий центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08.08.2024 року), усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 45 років про що 08.08.2024 року було складено відповідний актовий запис №231 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , виданий центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08.08.2024 року).
В обґрунтуванні позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Разом з дружиною вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок за вищезазначеною адресою належав матері покійної дружини – ОСОБА_4 (мати), яка отримала будинок у спадок від батьків. Після смерті ОСОБА_3 (дружини) відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Реалізуючи спадкові права 03.01.2025 року позивач – ОСОБА_1 (чоловік) звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак батько померлої – ОСОБА_2 також звернувся до нотаріуса із заявою про отримання частини спадщини. 14.08.1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 та відповідач залишив сім`ю до кінця їх життя. Померла ОСОБА_3 була вихована матір`ю та бабусею, з якими вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, відповідач у справі відсторонився та не займався вихованням померлої ОСОБА_3 , не займався піклуванням про її здоров`я, фізичний та маральний розвиток, не утримував її, не надав можливості отримання освіти, відповідач позбавив виховання та опіки батька померлу. Водночас, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 547003 померлій ОСОБА_3 було встановлено І групу інвалідності та відповідно до висновку про умови та характер праці, вона потребувала постійного стороннього догляду. Такий догляд їй забезпечувала її сім`я в особі позивача та пасинка ОСОБА_5 . Відповідачу зазначені обставини були відомі, проте жодної допомоги від нього не надавалось. За таких обставин, відповідач на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України має бути усунутий від права спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки за життя остання була особою з інвалідністю І групи через хворобу, перебувала у безпорадному стані, не могла без сторонньої допомоги самостійно забезпечити умови свого життя для існування, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано у провадження суддя Краснокутської Н.С.
13.06.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відкриття загального позовного провадження у справі та цією ж ухвалою було визначено дату підготовчого судового засідання, а також ухвалою було витребувано матеріали спадкової справи.
24.06.2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. В обґрунтуванні відзиву на позовну заяву зазначено про те, що відповідач є рідним батьком ОСОБА_3 , проте позивач не долучив жодних доказів до позовної заяви, які б підтверджували факт того, що відповідач не надавав своїй дитині виховання, батьківського піклування до досягнення нею повноліття, відповідач зазначає, що піклувався про свою доньку, надавав їй фінансову допомогу та маральну підтримку навіть після досягнення повноліття. З приводу того, що покійна донька була особою з інвалідністю, то відповідач зазначає про те, що до позовної заяви не було додано належним чином посвідченого документу на підтвердження даного факту, а також позивач у позовній заяві не зазначив, з якого часу покійна отримала інвалідність та у зв`язку з чим потребувала допомоги та стороннього догляду. З приводу того, що догляд за покійною донькою забезпечувала її сім`я в особі позивача та пасинка відповідач зазначає наступне, а саме: після смерті ОСОБА_3 відповідач звертався до органів Національної поліції України із заявою про розслідування факту смерті покійної, оскільки, на його думку, причини смерті померлої не були дослідження належним чином, тому що не було здійснено розтин тіла з метою встановлення дійсних причин смерті хоча це передбачено чинним законодавством. Також відповідач зазначає, що його донька потерпала від домашнього насильства зі сторони позивача, що підтверджувалося зверненнями до органів поліції. З приводу того, що відповідач позбавив померлу виховання та опіки батька, то відповідач зазначає про те, що підтвердити дану інформаціє видається неможливим, оскільки мати та бабуся уже померли та не можуть буди допитані у якості свідків. Таким чином, з урахуванням доводів та аргументів просив у задоволені позову відмовити.
08.10.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та було здійснено перехід до судового розгляду справи.
В судове засідання з`явились сторони по справі, не з`явилась третя особа, була повідомлена про розгляд справи належним чином.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представника позивача - адвокат Пасічник Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, закцентував увагу на тому, що будинок належав матері померлої ОСОБА_3 , шлюб між відповідачем та матір`ю померлої ОСОБА_3 було розірвано, після чого відповідач покинув родину, взагалі не цікавився своєю дитиною, хоча батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про них, однак відповідач навпаки відсторонився від виховання доньки, яка була інвалідом 1 групи та потребувала постійного нагляду, натомість відповідач ухилявся від допомоги, і саме позивач та його син постійно дбали про померлу ОСОБА_3 .
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву, пояснив. що він спілкувався з донькою, відвідував її в лікарні, та намагався оказати допомогу.
Представник відповідача - адвокат Петушков І.С. заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що жодних доказів того, що ОСОБА_2 ухилявся від виховання померлої ОСОБА_3 стороною позивача не надано, свідки, які давали покази взагалі не знали померлу ОСОБА_3 до її 18 років, а тому не можуть знати відповідача ОСОБА_6 та тих обставин чи допомагав він доньки, єдиний свідок, який знав родину це сусідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що не знає чи ухилявся ОСОБА_2 від виховання доньки ОСОБА_3 . Просив в задоволенні позову відмовити.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона сусідка родини ОСОБА_3 .. ОСОБА_6 жив з дружиною та донькою, однак пам`ятає, що десь о 1990 роках подружжя судилися в суді чи то по розірванню шлюбу, чи то по будинку, точно не пам`ятає. Дівчина ОСОБА_3 була дуже хороша, вона знала її з дитинства, її вихованням займалася мати самостійно, зазначила, що не знає чи допомагав їм ОСОБА_6 , це ж їх родина, вона з ними не жила, знає тільки, що ОСОБА_3 хворіла і піклувалася про неї її мати, бачила, що потім ОСОБА_3 жила з позивачем ОСОБА_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знала ОСОБА_3 , була її подругою, знає, що ОСОБА_9 виховувала та утримувала мати, батька вона ніколи не бачила. ОСОБА_9 вчилася в м. Підгородньому, батька ОСОБА_9 за вісім років вона не бачила, ОСОБА_9 погано про нього відзивалася.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що знав ОСОБА_3 , дружив з нею, спілкувався, допомагав їй, знає, що її вихованням займалася тільки мати, про батька ОСОБА_9 казала, що він ніколи не допомагав їм, ОСОБА_9 хворіла і їй тільки допомагав позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_11 , зазначив, що йому не відомо про те чи виховував ОСОБА_9 батько чи платив він аліменти, підтверджено це документально йому не відомо, знає зі слів померлої ОСОБА_9 , що батько не допомагав.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що його батько позивач ОСОБА_1 познайомився з мачухою ОСОБА_3 , з її слів знає, що її батько ОСОБА_6 пішов з родини, відсудив у них частину будинку та хотів її продати, від мачухи чув тільки погане про її батька ОСОБА_6 , він ніякої участі в її житті не приймав, він ніколи його не бачив. ОСОБА_6 приїздив до лікарні, коли ОСОБА_3 там знаходилась, він приїздив зі спиртними напоями. В лікарні ОСОБА_6 підійшов до нього і сказав, що потрібні гроші, потім вже після смерті ОСОБА_3 , він приїзжав до будинку виганяв квартирантів. Зазначив, що коли померла бабуся, ОСОБА_3 телефонувала ОСОБА_6 та просила гроші на поховання, однак той відмовився. Пояснив, що знає, що ОСОБА_3 виховувала мати та бабуся, а батько тільки вимагав гроші за будинок, йому віддали гроші. Коли ОСОБА_3 знаходилась в лікарні ОСОБА_6 приходив та казав, що потрібні великі гроші, думаю, що він мав на увазі продати будинок. ОСОБА_3 допомагав тільки мій батько ОСОБА_1 . 
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, пояснення свідків, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (видано повторно), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 11.06.2019 року.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла у віці 45 років 08.08.2024 року про що було зроблено актовий запис про смерть № 231.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_4 померла у віці 57 років 24.04.2019 року про що було зроблено актовий запис про смерть № 33.
Згідно з копією відповіді з КП «БТІ» Слобожанської селищної ради від 17.11.2021 року вих. № 2580, ОСОБА_4 належало майно за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності, частка 1/1, підстава виникнення права власності – договір про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку, який було зареєстровано в реєстрі за № 1274, а в БТІ не зареєстровано.
Відповідно до копії заяви про вступ у спадщину ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з метою реалізації спадкових прав після померлої та зазначив також у заяві про те, що є інший спадкоємець ОСОБА_2 (батько).
Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_4 (мати) розірвали шлюбу, актовий запис № 75.
Відповідно до копії довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 608236 від 04.03.2020 року, ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 (видано повторно), ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом також було проаналізовано матеріали спадкової справи № 101/2024.
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 101/2024, ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з метою реалізації спадкових прав на належне майно після смерті доньки.
Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, яке наявне у матеріалах спадкової справи № 101/2024, спадкоємцем майна (земельної ділянки) ОСОБА_4 є ОСОБА_3 .
Суд зазначає, що інші докази, долучені сторонами до матеріалів справи, не приймаються судом до уваги, не підлягають дослідженню та оцінці, оскільки за своїм змістом і предметом доказування вони не стосуються спірних правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, а саме: вимог про усунення від права на спадкування. Зазначені докази не підтверджують та не спростовують обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим суд вважає їх такими, що не впливають на висновки суду щодо заявлених позовних вимог.
Питання щодо усунення від права на спадкування врегульоване статтею 1224 ЦК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Тобто для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин:
1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;
2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 
3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 13 січня 2021 року по справі 431/2579/17.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести, що спадкодавець за життя звертався до спадкоємця з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого спадкоємець свідомо ухилявся, що допомоги, яку надавав позивач було недостатньо і спадкодавець потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.
За вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. ч. 1. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_3 була особою з інвалідністю І групи. 
При цьому стороною позивача не доведено, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, мав реальну можливість таку допомогу надавати, однак безпідставно не вчинив відповідних дій, а також те, що ОСОБА_3 потребувала допомоги саме з боку відповідача ОСОБА_6 .
Крім того, допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили обставин свідомого ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_3 , а надані ними показання не свідчать про наявність у відповідача реальної можливості здійснювати такий догляд і водночас умисно відмовлятися від нього.
Встановивши, що стороною позивача не надано належних доказів існування будь-якої обставини, визначеної як обов`язкової для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме: ухилення відповідача від надання спадкодавцеві ОСОБА_3 допомоги при можливості її надання; потреби спадкодавця ОСОБА_3 в допомозі саме від відповідача ОСОБА_6 , суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування.
Зазначене свідчить про відсутність правових умов (підстав), передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, які надавали б право усунути відповідача від спадкування за законом, відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкуванняслід відмовити.
Керуючись ст. ст. 4,5, 10-13,76-80, 89, 258-268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна, до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування відмовити.
Апеляційна скарга може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Краснокутська