ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2026 року 	Справа № 280/3044/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 2), відповідно до якої позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 084450005897 від 24.10.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.-т Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, код ЄДРПОУ 21390940) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до загального стажу період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.12.1979 по 15.01.1988 та у колгоспі “Більшовик” з 17.01.1988 по 05.09.1998, в повному обсязі відповідно до записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , дата заповнення 07.04.1980, дата вступу в член колгоспу 21.12.1979 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 16.10.2025 з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з оскаржуваним рішенням повністю не згоден, вважає його протиправним. Вказує, що з огляду на відповідні записи трудової книжки, основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у колгоспі «Таврія» за період з 21.12.1979 по 15.01.1988 та у колгоспі «Більшовик» за період з 17.01.1988 по 05.09.1998, є саме трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 , дата заповнення 07.04.1980, дата вступу в член колгоспу 21.12.1979, а відповідач 2 необґрунтовано та безпідставно не врахував до страхового трудового стажу періоди роботи позивачки в колгоспі «Ленінським шляхом», у зв`язку з чим прийняте відповідачем 2 оскаржуване рішення є протиправним і порушує права і інтересипозивача щодо визначення розміру загального страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також позбавляє законного права на призначення і отримання пенсії за віком. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву вх. № 22112, в якому вказано, що страховий стаж позивача становить 3 роки 7 місяців 12 днів, відповідно до трудової книжки від 07.04.1980 №1601 до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі «Таврія» з 1979 року по 15.01.1988 та в колгоспі «Більшовик» з 17.01.1988 по 05.09.1998, оскільки не надана довідка про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспному виробництві. Вказує, що для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі в колгоспному виробництві з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію. Зазначає, що в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 22 роки». Вважає, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Просить відмовити у позові.
Відповідач 2 також подав відзив на позовну заяву вх. № 23986 від 04.05.2026. Вказує, що позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності опрацьовано Головним управлінням та прийнято рішення про відмову. Покликається на те, що довідку про відпрацьовану кількість вихододнів та встановлений мінімум позивачем надано не було, що свідчить про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у колгоспі «Таврія» з 21.12.1979 по 15.01.1988 та у колгоспі «Більшовик» з 17.01.1988 по 05.09.1998, що свідчить про відсутність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу. Вказує, що під час розгляду заяви позивача від 16.10.2025 Головним управлінням встановлено, що страховий стаж позивача становить 3 роки 7 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058. Відтак вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні має бути відмовлено. 
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/3044/26. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 16.10.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VІ.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №084450005897 від 24.10.2025 відмовлено у призначенні пенсії, відповідно до ст. 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, страховий стаж позивача визначено 3 роки 7 місяців 12 днів.
Позивач не погодившись з рішенням відповідача 2, з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
За приписами ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Як встановлено судом, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з недостатньою кількістю страхового стажу. При цьому, у спірному рішення вказано, що відповідно до трудової книжки від 07.04.1980 №1601 до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі «Таврія» з 1979 року по 15.01.1988 та в колгоспі «Більшовик» з 17.01.1988 по 05.09.1998, оскільки не надана довідка про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспному виробництві.
Досліджуючи такі обставини, суд зазначає, що згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, який підтверджує періоди страхового стажу, є трудова книжка та записи в ній, а за їх відсутності такі періоди можуть підтверджуватися іншими документами, виданими за місцем роботи, навчання або архівними установами. 
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310.
Відповідно до п. п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).
Згідно з п.6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також, слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до п. 8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Судом встановлено, що позивачем надано трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 від 07.04.1980, яка містить записи про роботу позивача з 21.12.1979 по 15.01.1988 у колгоспі «Таврія», з 17.01.1988 по 05.09.1998 у колгоспі «Більшовик», засвідчені печатками підприємства та підписами уповноваженої особи, а також містять покликання на відповідні номери та дати наказів.
Також, записи трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 07.04.1980 містять інформацію про трудову участь позивача в громадському господарстві, а саме, інформацію про встановлений мінімум та вироблені вихододні.
Тож, суд акцентує увагу, що відомості про вироблені позивачем вихододні містяться безпосередньо у трудовій книжці колгоспника, яка була надана відповідачу позивачем.
Тому, суд критично оцінює доводи відповідача 2 щодо неврахування спірних періодів з підстави ненадання довідки про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспному виробництві.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком Управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи викладене, суд висновує, що відповідачем 2 невірно обраховано стаж у спірному рішенні, внаслідок незарахування періодів роботи позивача з 21.12.1979 по 15.01.1988, з 17.01.1988 по 05.09.1998 у колгоспі «Таврія» до страхового стажу, що свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 084450005897 від 24.10.2025 на наявність підстав для його скасування. 
Щодо способу захисту прав позивача, суд зазначає, що частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно п.1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". затвердженого Постановою Пенсійний фонду від 25.11.2005 № 22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
З матеріалів справи вбачається, що органом, що розглядав заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. У зв`язку із викладеним, у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Запорізькій області суд відмовляє. 
За таких обставин, з метою ефективного поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 084450005897 від 24.10.2025 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.12.1979 по 15.01.1988 та у колгоспі «Більшовик» з 17.01.1988 по 05.09.1998, відповідно до записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 07.04.1980 і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч.3ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 798,72 грн., слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 084450005897 від 24.10.2025 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи у колгоспі «Таврія» з 21.12.1979 по 15.01.1988 та у колгоспі «Більшовик» з 17.01.1988 по 05.09.1998, відповідно до записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 07.04.1980 і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог, - відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 798 (сімсот дев`яносто вісім) грн. 72 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, код ЄДРПОУ 21390940).  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.06.2026.

Суддя Л.Я. Максименко