Справа № 390/2362/25
Провадження № 2/390/1243/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі: 
головуючого - судді Бойко І.А.,
при секретарі – Погрібній А.Р., Гордуз О.Ю.,
за участю представника позивача – Малихіної О.С.,
відповідача – ОСОБА_1 
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Орану опіки та піклування Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що 04.12.2023 під час здійснення рейду було відібрано малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2024 року справа № 390/2383/23 відібрано у ОСОБА_3 , малолітню дитину - ОСОБА_4 , без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини. Розпорядженням голови Кропивницької районної державної адміністрації Рубель Д.О. влаштовано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_5 , що проживають в с. Софіївка, Кропивницького району, Кіровоградської області. У будинку є сучасна побутова техніка, дитина-вихованець забезпечений належним одягом, взуттям відповідно до сезону та потреб, предметами особистої гігієни, має необхідне канцелярське приладдя відповідно до його віку. Батьки-вихователі багато уваги приділяють навчанню, вихованню та дозвіллю ОСОБА_6 . ОСОБА_3 знаходилася на обліку в центрі соціального захисту населення та надання соціальних послуг Соколівської сільської ради як така, що опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку із невиконанням своїх батьківських обов`язків. Чинники, що призвели до складних життєвих обставин: низький виховний потенціал, ухилення від виконання батьківських обов`язків, непослідовність у вихованні, не створення належних умов проживання, ведення не здорового способу життя. Відповідачка протягом тривалого часу не з`являлась на території Соколівської сільської ради та до ЦСЗННСП Соколівської сільської ради, за отриманням соціальних послуг не зверталась. Повернулась в село в липні 2025 року з новонародженою дитиною. Зі слів батьків - вихователів мати ОСОБА_6 до сина не навідувалась, станом здоров`я дитини не цікавилась. Жодної участі в житті дитини, його розвитку та вихованні не приймає. Зі своєю дитиною та батьками - вихователями не підтримує будь-яких зв`язків. Аліменти на утримання свого сина не сплачувала. До органу опіки та піклування Компаніївської селищної ради та відділу у справах дітей Компаніївської селищної ради за місцем перебування дитини громадянка ОСОБА_3 щодо повернення або відвідування свого сина не зверталася, здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком сина не цікавилася. Вихованням, фізичним, духовним та моральним розвитком дитини займаються батьки вихователі - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 24.06.2024 виконавчим комітетом Соколівської сільської ради було прийнято рішення «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_9 ». На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. 
Відповідачкою до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що на час прийняття судом рішення про відібрання у неї дитини – ОСОБА_6 вона перебувала у дуже скрутному матеріальному становищі, пов`язаному із тим, що не мала можливості повноцінно працювати через малолітній вік дитини, яка потребувала постійного догляду. Біологічний батько дитини жодної фінансової або іншої підтримки їй не надавав. Близьких родичів, які б могли надати таку підтримку, вона не мала і тому була вимушена іноді залишати дитину на сусідів або на близьких друзів, щоб мати можливість заробити грошей на утримання себе та дитини. У зв`язку із відсутністю коштів, вона не мала можливості створити для дитини належні умови проживання у будинку, так само не мала можливості забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного життя. Усвідомлюючи цей факт, вона прийняла рішення, що для дитини буде краще тимчасово жити окремо, тому і не заперечувала проти задоволення позову щодо відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав. 
Після ухвалення судом зазначеного рішення вона виїхала з місця свого проживання та влаштувалася на роботу у іншій місцевості. Цим пояснюється той факт, що вона не бачилася із сином протягом цього часу. Крім того, вважала, що не має права спілкуватися із сином та боялася, що спроби дізнатися щось про нього у його прийомних батьків будуть сприйняті ними як втручання у їх особисте життя, у зв`язку із чим вони будуть звертатися до правоохоронних органів. Суму заборгованості по аліментах вона частково виплатила та планує повністю погасити. 
Підставою для відібрання у неї дитини була відсутність належних умов проживання та розвитку дитини, так як будинок, де вони проживали не опалювався, електроенергія у ньому була відсутня, їжа для дитини була відсутня. Але на цей час її матеріальне становище є значно кращим. Будинок, у якому вона мешкає, облаштований всім необхідним та придатний для проживання у ньому дитини. На даний час вона не працює, так як перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, проте має джерело існування, так як перебуває у шлюбі із ОСОБА_10 , який має офіційний дохід, здатний забезпечити її та дітей всім необхідним для нормального життя. По закінченню декретної відпустки вона має намір влаштуватися на роботу з тим, щоб мати свій самостійний дохід. 
На цей час вона цілком переглянула власні життєві прерогативи та принципи, та має зразкову поведінку. 
Також вважає, що суд має критично оцінювати наданий позивачем висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, так як на засідання комісії її запрошено не було, у зв`язку із чим вона була позбавлена можливості надати особисті пояснення та відповідні докази. Фактично, таке рішення було прийнято на підставі попередніх доказів, а інформація про неї оновлена не була.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що за час перебування дитини в прийомній родині, мати її не провідувала, в службу не зверталась, до селищної ради не зверталась. Перед зверненням до суду, відповідачки не було на території сільської ради, тому вона не була запрошена на комісію. З липня 2025 року відповідачка проживає на території сільської ради. На цей час умови проживання у ОСОБА_1 змінились тому, що у відповідачки з`явився чоловік та є гроші. ОСОБА_1 не працює. ОСОБА_11 роки проживає в іншій родині та дитина вважає своєю матір`ю прийомну мати, біологічну мати він не знає взагалі.
Відповідачка заперечила щодо задоволення позову та пояснила суду, що залишала іноді дитину матері своєї куми, та йшла працювати, оскільки іншого виходу не було. На момент відібрання дитини в будинку було холодно, їжа була, хоч й не багато, тому на той момент дійсно краще було відібрання, але зараз є умови для дитини. Не зверталася з приводу повернення дитини, оскільки не знала, що це було можливо.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з 03.04.2024 у неї на вихованні перебуває ОСОБА_4 . На той момент йому був 1 рік. За час перебування дитини в неї, рідна мати ні разу не приїжджала й не шукала зустрічі з дитиною. Служба у справах дітей не зверталась з проханням надати матері можливість бачитись. Коли дитина перебувала у лікарні, то мати не приїжджала. Аліменти мати сплачує, але не у повному обсязі. Інші діти, які відібрані у ОСОБА_9 зараз теж знаходяться в її родині. Діти одне одного люблять. Коли ОСОБА_6 потрапив до її родини, то мав ряд хронічних хвороб: застуджені бронхи, хронічний риніт, діатез. 25.02.2026 у дитини було день народження, але мати не зв`язалась ні зі нею, ні з дитиною. ОСОБА_6 називає її мамою й вважає рідною, про біологічну мати він взагалі не знає. Вночі засинає тільки з батьком (її чоловіком), тримаючи його за руку.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що у нього на вихованні перебуває ОСОБА_4 . Після нового року він дізнався, що мати хоче забрати дитину та він повідомив про це рідним братам ОСОБА_6 – ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та вони зазначили, що проти й не хочуть "віддавати" ОСОБА_14 та не хочуть самі повертатись до матері. Перед тим як старші діти потрапили до нього у родину, вони знаходились в патронатній сім`ї. Діти спілкуються й пишуть патронатній мамі, але з рідною на зв`язок не виходять, так як не мають такого бажання.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що відповідачка є його дружиною. Вказав, що зараз є всі умови проживання: чисто, тепло, забезпечені продуктами харчування. Зазначив, що бачив ОСОБА_6 , та їздив з дружиною до нього у Компаніївку, де він перебуває у дитячому будинку. У будинку, в якому вони проживають, є 6 кімнат та кухня, опалення пічне, біля будинку є присадибна ділянка, однак підсобного господарства не має, городництвом не займаються. На цей час він отримує виплати по пораненню та з них утримує сім`ю. Підтримує бажання дружини забрати дітей та у цьому випадку буде відноситися до її дітей як до своїх.
Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. 
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого записані ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 27.04.2023 Фортечним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18.01.2024 Позов Органу опіки та піклування Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області до ОСОБА_9 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів задоволено. Відібрано малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав. Передано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , органу опіки та піклування Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області для вирішення питання щодо подальшого влаштування. Також стягнуто з ОСОБА_9 на користь тих осіб чи установ, де буде перебувати дитина, аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.12.2023 та до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 62-64).
Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , виданого Козівським ДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільському області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на ОСОБА_16 (а.с. 8). 
Згідно акту обстеження умов проживання № 92 від 16.10.2025, складеного в.о. начальника ССД ОСОБА_17 , начальником відділу надання соціальних послуг – Змірьовою Ю.В. та спеціалістом ССД – Очеретнюк Н., проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 , її чоловік – ОСОБА_10 та їх дитина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також актом встановлено, що будинок складається з 3 кімнат, в будинку наявні меблі та мінімальний запас продуктів. Дитина забезпечена всіма базовими потребами – дитячий візок, ліжечко та одяг по віку. Чоловік перебуває на лікуванні у м. Тернопіль після порання і дружина періодично їздить до нього з маленькою дитиною, а іноді їздить сама, залишаючи дитину на знайомих. Спальне місце, візок створене тільки для однієї дитини (а.с 65).
Відповідно до характеристики від 01.07.2025 на ОСОБА_9 , остання проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з новонародженою дитиною, останні 10 місяців до народження дитини на території сільської ради не проживала. За останній період проживання ОСОБА_9 зарекомендувала себе негативно, вживає алкогольні напої, веде асоціальний спосіб життя. Надходили усні скарги на ОСОБА_9 від жителів щодо неналежного догляду за дітьми (а.с. 9).
Згідно довідок КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» № 178, 179 23.10.2025 ОСОБА_1 , 1991 р.н., на обліку лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 40).
Відповідно до витягу з інформаційно – аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявні судимості ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.41).
Відповідно до письмової характеристики сусідів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ОСОБА_1 характеризується позитивно, відповідально відноситься до виховання доньки (а.с. 76). 
Заборгованість ОСОБА_3 за виконавчим листом № 390/2383/23 від 13.02.2024 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання ОСОБА_4 становить 62510,48 грн, що підтверджується листом Начальника Кропивницького ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 81). У той же час, ОСОБА_3 сплатила аліменти у загальному розмірі 22000,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 47, 81, 82).
Як вбачається з інформації від 01.07.2025 за вих.. № 01-35/193, наданої начальником ЦСЗННСП Соколівської сільської ради, ОСОБА_9 знаходилася на обліку у центрі соціального захисту населення та надання соціальних послуг, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку із невиконанням своїх батьківських обов`язків. Чинники, що призвели до складних життєвих обставин: низький виховний потенціал, ухилення від виконання батьківських обов`язків, непослідовність у вихованні, не створення належних умов проживання, ведення нездорового способу життя. Станом на 01.07.2025 на обліку у центрі не перебуває (а.с. 10).
Згідно листа від 20.03.2026 за вих. № 01-35/76, наданої начальником ЦСЗННСП Соколівської сільської ради, ОСОБА_9 станом на 20.03.2026 не в повній мірі виконує умови укладеного договору про надання соціальних послуг. 
Відповідно до індивідуального плану соціального супроводу було передбачено проведення системної роботи з психологом з метою формування належного батьківського потенціалу, корекції батьківської поведінки та підвищення рівня відповідальності за виховання дітей. Справу щодо соціального супроводу сім`ї ОСОБА_16 відкрито з 14.01.2026. ОСОБА_22 вперше з`явилася на заплановану зустріч із психологом 19.03.2026, однак поводилася зухвало та не була налаштована на конструктивну співпрацю. Про подальше відвідування занять із психологом отримувачка послуг не повідомила, що ускладнює досягнення позитивних змін. Разом з тим, ОСОБА_22 підтримує контакт із фахівцем із соціальної роботи, спілкується під час особистих зустрічей та у телефонному режимі. Під час здійснення соціального супроводу встановлено, що у житловому приміщенні систематично курять у присутності малолітньої дитини, на зауваження спеціалістів батьки не реагують.
Крім того, у листі від 16.04.2026 № 01-35/104 начальник ЦСЗННСП Соколівської сільської ради зазначив, що 19.03.2026 до психологині відділу надання соціальних послуг Центру ОСОБА_23 , звернулася ОСОБА_1 , яка отримує послугу «соціальний супровід». Під час індивідуальної консультації ОСОБА_1 перебувала в емоційно збудженому стані. Говорила голосно, з викликом. На уточнюючі запитання про дітей, проявляла захисну реакцію у вигляді звинувачення соціальних служб, оточення. При цьому почувалася впевнено, що говорить про завчений патерн поведінки. Психологиня, знаючи, що Заявниця у 2025 році народила доньку ОСОБА_24 , запитала про стан здоров`я дівчинки. ОСОБА_1 відповіла, що дитина здорова, хоча психолог має іншу інформацію щодо здоров`я немовляти. Запит, з яким звернулася Заявниця щодо повернення сина ОСОБА_6 , якого було вилучено в неї близько двох років тому, дослівно звучав як «навчіть мене як забрати сина» та «як часто варто їздить до нього, щоб він до мене звик». На запитання щодо мотивації повернення дитини відповідала коротко: «я хочу», «в мене є гроші». Щодо наявності актуального контакту з дитиною після вилучення, інформації надано не було. На запитання щодо повернення старших дітей, вона відповіла: «Мене позбавили батьківських прав щодо них, можливо колись потім». Коли психологиня запитала, що Заявниця знає про емоційну прив`язаність дітей, базові і емоційні потреби та що входить в формування безпечного простору для дитини, Заявниця, замість відповідей, розплакалась. При цьому конкретизація мотивів звернення залишилась незавершеною, тобто запиту на формування навичок відповідального батьківства від Заявниці не було. Більше ОСОБА_1 не зверталась. Водночас зазначено, що за результатами однієї консультації зробити об`єктивно вичерпні висновки щодо батьківського потенціалу, мотивації та можливості повернення дитини є неможливим. Для цього необхідна системна робота із ОСОБА_1 , проведення додаткових зустрічей та оцінки ситуації в динаміці.
Відповідно до довідки директора КНП «ЦПМСД Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області» № 186 від 19.06.2025 до лікаря з приводу лікування ОСОБА_4 , 2023 р.н., звертається ОСОБА_8 . Його біологічна мати не приймає участі у його лікуванні та обстеженні (а.с. 12).
Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 відносно її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 94 від 24.06.2025, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини – ОСОБА_4 , комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Соколівської сільської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , оскільки це відповідає інтересам дитини (а.с. 13-15).
Надаючи правову оцінку дослідженим у справі доказам суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_25 , як на підставу позбавлення батьківських прав посилалася на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, не дбає про нього, не цікавиться його життям, здоров`ям, потребами, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя.
Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивач визначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Суд зазначає, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Суд зазначає, що позиція позивачки узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме висновком органу опіки та піклування Соколівської ради про доцільність позбавлення батьківських прав. Зазначені обставини відповідачкою не спростовані.
Суд зауважує, що нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, яка фактично залишається для дитини чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Таке відношення відповідачки до своїх батьківських обов`язків хибно впливає на виховання та формування світогляду дитини.
Судом приймається до уваги, що з моменту відібрання у відповідачки дитини за рішенням суду вона не вжила жодних дій, спрямованих на повернення дитини, відвідування дитини, мотивуючи тим, що вона «не знала, що так можна». Однак починаючи, з 20.10.2025 у відповідачки є представник – адвокат, у якої можна було отримати відповідні консультації. 
Суд зазначає, що мати, достовірно знаючи, що в суді слухається справа про позбавлення її батьківських прав, маючи велике (з її слів) бажання повернути дитину, не цікавилася дитиною, її розвитком, вихованням, станом здоров`я, та навіть у день народження ОСОБА_6 не приїхала до нього, не зателефонувала та не привітала його, не привезла (передала) подарунки.
Доказів того, що ОСОБА_3 відвідувала дитину чи цікавилася її здоров`ям чи розвитком після 20.10.2025 суду не надано. Одноразове відвідування дитини (зі слів свідка ОСОБА_10 ) не може судом розцінюватися як належне виконання батьківських обов`язків.
Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків батьківських прав. (Постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19)
Крім того, суд зазначає, що з моменту відбирання дитини та до цього часу відповідачка не створила належні умови для проживання дитини. Проживаючи у приватному будинку, не має підсобного господарства, не займається городництвом. Основним джерелом доходів у сім`ї на даний час є лише виплати чоловікові «за поранення», які носять мінливий характер та використовуються, зокрема, на його лікування.
З наданих до суду доказів вбачається, що в будинку створені умови для проживання лише однієї дитини, яка цей час проживає з нею та є спільною з її чоловіком. 
Щодо часткової сплати відповідачем аліментів, суд зазначає, що ця обставина не може бути визначальною під час вирішення питання щодо позбавлення її батьківських прав та оцінки її батьківського потенціалу. Обов`язок утримувати дитину є самостійним обов`язком батьків, встановленим законом, і його виконання саме по собі не свідчить про належне виконання інших батьківських обов`язків, пов`язаних із вихованням дитини, забезпеченням її безпеки, фізичного, психічного та морального розвитку, створенням належних житлово-побутових умов та формуванням емоційного зв`язку з дитиною. Крім того, матеріали справи не містять достатніх відомостей, які б свідчили про наявність у ОСОБА_9 постійного джерела доходу, стабільного матеріального становища та можливості самостійно забезпечувати потреби дитини на постійній основі. Сам факт внесення окремих платежів не дає можливості встановити джерело походження коштів, регулярність їх отримання та спроможність в майбутньому самостійно забезпечувати належне утримання дитини.
Суд також враховує, що аліменти є лише одним із елементів батьківської відповідальності. Тому навіть сумлінне або часткове виконання обов`язку щодо сплати аліментів не може автоматично свідчити про усунення причин, які стали підставою для відібрання дитини, або про набуття особою необхідних навичок та можливостей для її належного виховання.
Вирішуючи питання щодо найкращих інтересів дитини, суд оцінює сукупність усіх обставин справи, а не окремі позитивні дії відповідача. 
Надаючи оцінку висновку психолога суд приходить до висновку про недостатнє усвідомлення відповідачкою потреб та інтересів дитини, а також про відсутність готовності змінювати власну поведінку навіть після втручання відповідних служб. Психологом обґрунтовано зазначено, що за результатами однієї консультації неможливо зробити остаточні висновки щодо батьківського потенціалу та можливості повернення дитини, саме небажання ОСОБА_1 продовжувати системну роботу з фахівцем позбавило можливості оцінити позитивну динаміку та підтвердити реальні зміни у її ставленні до виконання батьківських обов`язків.
За таких обставин суд доходить висновку, що саме по собі висловлене бажання повернути дитину не є достатнім. Вирішальне значення мають конкретні та послідовні дії особи, спрямовані на усунення причин, які стали підставою для втручання державних органів у сімейні відносини, створення належних умов для проживання дитини, набуття навичок відповідального батьківства та підтвердження здатності забезпечити фізичний, психологічний і емоційний добробут дитини. Надані матеріали не свідчать про досягнення таких стійких та переконливих змін.
Таким чином суд вважає, що відповідачка не вживає реальних та послідовних заходів щодо створення належних умов для проживання дитини, забезпечення її матеріальних потреб, отримання стабільного доходу, проходження необхідного лікування, налагодження належного способу життя, а також підтримання постійного зв`язку з дитиною та участі в її вихованні.
Відсутність таких дій або їх формальний характер свідчить про те, що намір повернути дитину залишається лише декларативним і не підтверджується конкретною поведінкою, спрямованою на забезпечення добробуту та безпеки дитини. При цьому найкращі інтереси дитини вимагають від суду оцінювати не можливі майбутні зміни в поведінці батьків, а наявність на момент розгляду справи реальних та стійких позитивних змін, які дають підстави вважати, що права та інтереси дитини не будуть порушені надалі.
Сам факт висловлення бажання виховувати дитину без підтвердження такого бажання конкретними діями щодо усунення обставин, які становили загрозу для дитини або перешкоджали належному виконанню батьківських обов`язків, не може бути достатньою підставою для висновку про здатність особи забезпечити належне виховання, розвиток та безпечне середовище для дитини.
Суд критично оцінює надану ОСОБА_26 , ОСОБА_20 та ОСОБА_27 позитивну характеристику відповідача, оскільки сама по собі вона не є безумовним та достатнім доказом належного виконання батьківських обов`язків і створення безпечних умов для проживання та виховання дитини.
Особи, які надали таку характеристику, не несуть відповідальності за виховання дитини, не здійснюють контролю за умовами її проживання та не можуть об`єктивно оцінити повноту виконання відповідачем батьківських обов`язків. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо характеру взаємовідносин між відповідачем та особами, які надали характеристику, ступеня їх обізнаності з обставинами сімейного життя відповідача, а також джерел їхніх відомостей про спосіб життя та поведінку останньої.
Позитивна оцінка особи її сусідами відображає переважно їхнє суб`єктивне сприйняття та не може переважати над іншими доказами у справі, зокрема актами обстеження житлово-побутових умов, висновками органу опіки та піклування, документами щодо виконання батьківських обов`язків, доказами забезпечення належних умов для проживання та виховання дитини.
Відтак надана характеристика підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами та не може бути вирішальною для встановлення здатності відповідача забезпечити належний догляд, виховання та безпеку дитини.
Натомість, малолітній ОСОБА_6 у прийомній сім`ї має належні умови проживання, виховання, розвитку та проживає з двома рідними братами.
Також суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Отже, суд вважає, встановлені у справі обставини у їх сукупності щодо свідомого, умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків зі сторони матері є достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав. Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24.
Таким чином, дослідивши та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що остаточне і свідоме самоусунення матір`ю від виконання своїх обов`язків з утримання та виховання сина свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав. Позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини, на переконання суду, відповідає легітимній меті - забезпеченню найкращих інтересів дитини. Інтереси дитини в даному випадку превалюють над втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та будь-яким іншими інтересами. 
Разом з тим, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 136, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Орану опіки та піклування Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на сплату судового збору в сумі 1331,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня поголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.
Відомості про учасників справи: 
Позивач: Оран опіки та піклування Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 23, с. Соколівське, Кропивницький район, Кіровоградська область, код ЄДРПОУ: 04364905;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя І.А. Бойко