Справа № 128/2731/21

РІШЕННЯ
Іменем України

20 травня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,
за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, про витребування земельної ділянки,
УСТАНОВИВ:

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «Вінницькою окружною прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено наявність підстав для застосування представницьких повноважень у суді на захист інтересів держави в сфері земельних відносин. За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що 18.11.2013 до Державного земельного кадастру на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою внесено земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 052068200:01:004:0152, яка розташована на території Ільківської сільської ради. Підставою для реєстрації права власності земельної ділянки стало розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679. Пунктом 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту. У відділі у Вінницькому районі Головного управління у Вінницькій області примірник документації із землеустрою ОСОБА_2 не виявлено, що свідчить про порушення вимог законодавства при набутті права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності – розпорядження, серія та номер: 1679, виданий 17.12.2012, видавник: Вінницька районна державна адміністрація. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.05.2018 на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, зареєстроване право власності за ОСОБА_1 . За інформацією Вінницької районної державної адміністрації (листи від 18.07.2019 №01-51/1558 та від 08.07.2021 №01-51/1239) встановлено, що в архівних документах Вінницької районної державної адміністрації розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» не виявлено. Натомість виявлено за вказаним номером розпорядження першого заступника голови районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту». Тобто рішення про вибуття земельної ділянки з державної власності держава в особі органу державної влади не приймала. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає у наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Оскільки встановлено, що уповноваженим державою органом рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 1,7000 га, що розташована на території Ільківської сільської ради, не приймалось, отже, вищевказаний порядок набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку не дотримано. Таким чином, установлено, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави в особі Вінницької районної державної адміністрації (розпорядження від 17.12.2012) та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (на час державної реєстрації земельної ділянки – 18.11.2013) всупереч волі останньої та з порушенням норм законодавства. Земельна ділянка з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 протиправно вибула з державної власності з порушенням вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, щодо порядку безоплатного надання земельних ділянок у власність громадян. Земельна ділянка підлягає поверненню в комунальну власність, на даний час – в Агрономічну територіальну громаду в особі Агрономічної сільської ради. Відновлення порушеного права комунальної власності на землю можливо шляхом витребування її з чужого незаконного володіння. З огляду на вказане, відповідно до ст.ст. 330, 658 ЦК України, ОСОБА_1 не набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства, що підлягає витребуванню на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Оскільки держава Україна в особі уповноваженого нею органу не була учасником правовідносин з відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність ОСОБА_1 , підстав визнавати недійсним договір від 02.05.2018 №1813, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , також немає. Натомість земельна ділянка може бути витребувана у ОСОБА_1 , як така, що вибула з володіння належного власника поза його волею. З аналізу обставин убачається, що спірна земельна ділянка, до незаконного набуття у приватну власність ОСОБА_2 (первинним набувачем), перебувала у державній власності, розпорядником яких до 01.01.2013 була Вінницька районна державна адміністрація, з 01.01.2013 – Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, з 27.05.2021 – Агрономічна сільська рада (землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад). З огляду на вказане, Агрономічна сільська рада визначена прокурором позивачем у справі, як особа, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження землями територіальної громади в межах, визначених Земельним кодексом України, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, тобто є уповноваженим на захист інтересів держави органом. Таким чином, представництво прокурором інтересів держави в особі Агрономічної сільської ради у цій справі є обґрунтованим. Рішенням 3 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради №16 від 10.12.2020 розпочато процедуру реорганізації Ільківської сільської ради шляхом приєднання до Агрономічної сільської ради. Агрономічна сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов?язків Ільківської сільської ради (пункт 6 Рішення). 01.01.2021 складено та підписано передавальний акт, яким зазначено, що Агрономічна сільська рада, внаслідок реорганізації Ільківської сільської ради, шляхом приєднання до Агрономічної сільської ради, є правонаступником майна, активів та зобов?язань Ільківської сільської ради. Необхідність реагування органів прокуратури з метою забезпечення інтересів держави виникла у зв?язку з бездіяльністю Агрономічної сільської ради, оскільки будь-яких заходів, у тому числі цивільно-правового характеру щодо захисту законних інтересів держави, в частині повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно, позивачем не вживалося, досудове врегулювання спору не здійснювалося. Так, окружною прокуратурою листом від 01.07.2021 доведено до відома Агрономічної сільської ради про факти незаконного набуття права власності на зазначену у позові земельну ділянку. З листа Агрономічної сільської ради від 30.07.2021 №1046 установлено, що органу місцевого самоврядування про зазначені в листі прокурором порушення раніше не було відомо, про намір самостійно звертатися до суду з позовом з листа не вбачається. У листі сільська рада не заперечує, якщо до суду звернеться прокурор. Зазначене є підставою вважати очевидною бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо захисту порушених інтересів територіальної громади, як уповноваженого органу, а наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури – належно обґрунтованими. Оскільки Агрономічною сільською радою, як органом, якому законом надано право на розпорядження спірною земельною ділянкою, заходів на захист інтересів держави у спірних правовідносинах не вжито та намір про їх вжиття не виявлено, у прокурора відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Правовідносини, пов?язані з використанням земель державної чи комунальної власності, становлять суспільний інтерес, а набуття права на земельну ділянку комунальної власності всупереч закону, неправомірне і необґрунтоване надання прав власності на таку ділянку такому суспільному інтересу не відповідає. Внаслідок незаконного вибуття земельної ділянки з державної власності у приватну відбулось порушення інтересів держави, права власності Українського народу на землю, закріпленого у ст.ст. 13, 14 Конституції України. Правовідносини, пов?язані з протиправним вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Тому просить витребувати від ОСОБА_1 на користь Агрономічної сільської ради земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради (Ільківська сільська рада), судові витрати у справі стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури».
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 30.09.2021 частково задовольнив заяву заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про забезпечення позову та наклав арешт на земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка на праві власності належить ОСОБА_1 ; заборонив відповідачу по справі ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на поділ чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області; заборонив органам, які проводять державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 06.10.2021 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання.
26.10.2021 представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області подав пояснення на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що «розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.05.2018, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 зареєстроване за ОСОБА_1 . Особливість набуття права на земельні ділянки полягає у наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Порядок набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку не дотримано. Головне управління при розгляді справи покладається на розсуд суду».
13.12.2021 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Панасюк І.І. подав відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що «позовна заява заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради є необґрунтованою, недоведеною, обставини, на які посилається позивач, не підтверджуються допустимими доказами. 02.05.2018 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 . Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено 02.05.2018 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. Договір підписано сторонами в присутності приватного нотаріуса Рудик В.В., особи сторін було встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 відчужуваної земельної ділянки перевірено. Договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі за №1813. Право власності продавця на земельну ділянку підтверджувалося Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 119554112. Згідно з п. 2 Договору, сторони домовились, що продаж земельної ділянки вчинено за 45447 грн. Ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем до підписання договору. Перед укладенням договору продавець ОСОБА_2 свідчила про те, що земельна ділянка є її особистою приватною власністю, незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеної в Договорі земельної ділянки, немає. Від покупця ОСОБА_1 не приховано обставин, які мають істотне значення, наявність обмежень право власності/право користування вищезазначеної земельної ділянки перевірено по витягу НВ-0508151012018 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 06.04.2018. На час укладення договору земельна ділянка під забороною (арештом) та в заставі, в податковій заставі не перебувала. Факт відсутності обтяжень відчуження майна перевірено згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за номерами 122496243, 122496423 від 02.05.2018 та за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна. На момент укладення договору самочинного будівництва на земельній ділянці не було, земельна ділянка як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передавалась, були відсутні судові спори, внаслідок продажу земельної ділянки не було порушено прав та законних інтересів інших осіб, земельна ділянка була вільною від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, на день укладення договору були відсутні заборони на продаж або інше відчуження певним особам, договір не укладався під впливом тяжких для продавця обставин. Відповідно до п. 9 договору, була отримана згода дружини покупця. Перед укладенням договору купівлі-продажу ОСОБА_1 , попередньо звернувшись до юристів та приватних нотаріусів м. Вінниці, вжив всіх необхідних заходів, щоб запобігти ризикам набуття статусу добросовісного набувача в розумінні статті 88 ЦК України, шляхом перевірки документів ОСОБА_2 , що підтверджують її право власності на земельну ділянку (майно), кадастровий номер якої 0520682200:01:004:0152, площею 1,7 га. На момент зазначеної перевірки перед укладенням договору купівлі-продажу будь-якого спору між ОСОБА_2 та третіми особами не було, боргові зобов`язання також були відсутні. Натомість право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, площею 1,7 га, було зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з чого витікає добросовісність набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 . Відтак, здобуваючи земельну ділянку шляхом укладання договору купівлі-продажу, надавши ОСОБА_2 кошти за продаж земельної ділянки, ОСОБА_1 не знав і не повинен був знати про те, що ОСОБА_2 не має права на її відчуження. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, у цьому випадку є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо права на мирне володіння майном. Тому просить у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача витрати на надання правової допомоги».
13.12.2021 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Панасюк І.І. подав заяву про застосування строку позовної давності. У заяві сторона відповідача зазначає, що «18.11.2013 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області була проведена інвентаризації земель, в тому числі Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області були прийняті документи від ОСОБА_2 без яких будь-яка документація не була б прийнята до розгляду. Таким чином, прокуратура Вінницької області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Агрономічна сільська рада та Вінницька районна державна адміністрація достовірно могли на час оформлення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0520682200:01:004:015 переконатися в тому, чи немає порушень вимог законодавства України при відведенні земельної ділянки та набутті права власності ОСОБА_2 , в тому числі, що має право на звернення до суду з позовом про витребування земельної ділянки. Окрім зазначеного, відлік часу позовної давності почався від внесення відомостей до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області при присвоєнні земельній ділянці сільськогосподарського призначення кадастрового номеру 0520682200:01:004:015 та набутті права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку. Також датою відліку позовної давності може бути 02.05.2018, коли будо укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Тому просить застосувати позовну давність у даній справі та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі».
22.12.2021 заступник керівника Вінницької окружної прокуратури подав відповідь на відзив, яка мотивована тим, що «повноваження щодо розпорядження землями державної власності за межами населеного пункту у 2012 році належало до повноважень Вінницької районної державної адміністрації. Вінницькою окружною прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» установлено, що питання про надання земельної ділянки площею 1,7 га ОСОБА_2 . Вінницькою районною державною адміністрацією ніколи не розглядалось та, відповідно, рішення з цього приводу, а саме: розпорядження від 17.12.2012 №1679, не приймалось. Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади – Вінницької районної державної адміністрації означає, що держава, як власник, волю на відчуження цієї ділянки не виявляла. Земельна ділянка у даному випадку вибула з володіння власника поза його волею без прийняття ним відповідного рішення. Таким чином, оскільки держава в особі Вінницької районної державної адміністрації не розпорядилася земельною ділянкою у передбачений законом спосіб, ділянка вибула з державної власності без вираження на це волі власника. Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі – власнику. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем, але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. В даному випадку підставою є вибуття майна з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка вибула із володіння держави за відсутності її волі, тому позовна вимога щодо витребування вказаної земельної ділянки є обґрунтованою. Не можна погодитись із доводами відповідача щодо порушення у даному випадку статті 1 Першого протоколу Конвенції щодо права на мирне володіння майном, оскільки встановлено, що Вінницька районна державна адміністрація розпорядження про передачу вказаної земельної ділянки не приймала, тобто встановлена відсутність волі власника/розпорядника землі на вибуття цієї землі, що фактично порушує право Українського народу. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям об`єкта із державної власності, становлять суспільний публічний інтерес, а незаконність вибуття землі із державної власності такому суспільному інтересу не відповідає. В даній справі суспільним, публічним інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування державного/комунального майна із власності відповідача є задоволення суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права державної (на даний час комунальної) власності, захист такого права шляхом повернення до комунальної власності землі, яка вибула з державної власності із порушенням чинного законодавства. Таким чином, враховуючи обставини справи та зазначені правові норми, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності громадянина критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном. Одним із елементів дотримання принципу пропорційності при втручанні у право на мирне володіння майном є надання справедливої та обгрунтованої компенсації. Однак той факт, що в межах даної справи суд не вирішує питання про надання відповідачу компенсації у зв`язку із витребуванням об`єкта комунальної (на час вибуття – державної) власності, не свідчить про порушення принципу пропорційності при задоволенні позову прокурора про повернення у комунальну власність землі, яка вибула із такої власності незаконно, оскільки добросовісний власник, із власності якого майно витребовується, не позбавлений можливості відновити своє право на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. За таких обставин, результат розгляду судом даного позову прокурора по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного позбавлення майна, закладеним у статті 1 Першого протоколу Конвенції. Тому доводи відповідача щодо неможливості витребування майна через непропорційність втручання у права останнього на мирне володіння своїм майном є необґрунтованими. З огляду на викладене, заявлений прокурором позов до добросовісного набувача про витребування спірного майна у відповідності до статті 388 ЦК України є правомірним, а вимоги – обґрунтованими».
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 24.12.2021 задовольнив заяву представника відповідача – адвоката Панасюка І.І. про залучення третьої особи; до участі у справі № 128/2731/21 залучив у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича.
21.01.2022 заступник керівника Вінницької окружної прокуратури подав заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, які обґрунтовані тим, що «не відповідає фактичним обставинам справи те, що 18.11.2013 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області була проведена інвентаризація земель, в тому числі Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області були прийняті документи від ОСОБА_2 , без яких будь-яка документація не була б прийнята до розгляду, таким чином, прокуратура Вінницької області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Агрономічна сільська рада та Вінницька районна державна адміністрація достовірно могли на час оформлення земельної ділянки переконатися в тому, чи немає порушень вимог законодавства України при відведенні земельної ділянки та набутті права власності ОСОБА_2 . Так, з листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.06.2019 №10-2-0.6-7295/2-19 убачається, що 18.11.2013 до Державного земельного кадастру на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, а не на підставі поданих ОСОБА_2 документів, внесено земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим 0520682200:01:004:0152, яка розташована на території Ільківської сільської ради Вінницького району. Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області в підтвердження, що земельна ділянка з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 була сформована внаслідок проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.11.2013. У розділі «Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки» вказаного витягу у підпункті: «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки» зазначено, що підставою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки є проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою 17.11.2013 ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Сопко І.В. До проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою вказана земельна ділянка площею 1,7 га на території Ільківської сільської ради не була сформована. Відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 були внесені 18.11.2013 до Державного земельного кадастру на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою. Тому твердження відповідача про те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області були прийняті документи від ОСОБА_2 , без яких будь-яка документація не була б прийнята до розгляду, не відповідає дійсності. Будь-яких доказів про те, що відомості про земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру на підставі поданої ОСОБА_2 документації землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки, як зазначає у заяві про застосування строку позовної давності відповідач, який діє через представника, відсутні. Таким чином, 18.11.2013 не можна вважати датою, з якої починається відлік часу позовної давності, оскільки 18.11.2013 – це дата, коли відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, яка сформована на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, внесено до Державного земельного кадастру, а не коли позивач довідався про порушене право. Також відповідач зазначає, що відлік часу позовної давності почався від внесення відомостей до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області при присвоєнні земельній ділянці сільськогосподарського призначення кадастрового номера та набутті права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку 06.04.2018, також датою відліку позовної давності може бути 02.05.2018, коли було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами. Право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 державним реєстратором Луценком Є.В. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2469ц16 від 16.11.2016, відповідач, який заявив клопотання про застосування строків позовної давності, мусить довести, що позивачем інформацію про порушення можна було отримати раніше. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. До 01.01.2013 розпорядником зазначеної земельної ділянки була Вінницька районна державна адміністрація, з 01.01.2013 – Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, з 27.05.2021 – Агрономічна сільська рада. Достовірно установлено, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки з 01.01.2013 до 27.05.2021 був розпорядником земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, виявило можливі факти порушення вимог земельного законодавства при реалізації громадянами права на земельні ділянки, про що листом від 20.06.2019 №10-2-0.6-7295/2-19 повідомило прокуратуру Вінницької області. Саме з 20.06.2019 починає обчислюватися позовна давність, тобто з дати, коли про порушення права довідалась особа, право якої порушене, в даній ситуації це Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурор звернувся до суду з позовом 29.09.2021, тобто строк позовної давності (3 роки) не пропущено. Відповідачем, який заявив клопотання про застосування строків позовної давності, не доведено, що позивачем інформацію про порушення права отримано раніше. З огляду на викладене, клопотання є необґрунтованим, тому просить відмовити відповідачу у застосуванні позовної давності у справі № 128/2731/21».
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 24.05.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Судовий розгляд неодноразово відкладався з поважних причин.
У судовому засіданні прокурор Карманчук Л.В. суду зазначила, що заступник керівника Вінницької окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави, оскільки Агрономічною сільською радою захист інтересів держави здійснювався неналежним чином. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі з обставин, викладених у позовній заяві, у поданій до суду відповіді на відзив, а також у запереченнях на заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності. Просить витребувати від ОСОБА_1 на користь Агрономічної сільської ради земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради. Дана земельна ділянка має сільськогосподарське призначення, частина цієї земельної ділянки відноситься до прибережної захисної смуги вздовж річок. Підставою для реєстрації права власності земельної ділянки стало розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679. Пунктом 1 розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 1,7 га для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту. У відділі Держгеокадастру у Вінницькому районі Головного управління у Вінницькій області примірник документації із землеустрою ОСОБА_2 не виявлено, що свідчить про порушення вимог законодавства при набутті права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 . Таким чином, на підставі статей 387, 388 ЦК України, власник може витребувати земельну ділянку від особи, яка є її останнім набувачем, тобто від ОСОБА_1 . Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури звернувся до суду з віндикаційним позовом. Агрономічна сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов?язків Ільківської сільської ради. Тому територіальна громада в особі Агрономічної сільської ради має право на прийняття майна у комунальну власність територіальної громади. Окружною прокуратурою листом від 01.07.2021 доведено до відома Агрономічної сільської ради про факти незаконного набуття права власності на зазначену у позові земельну ділянку. З листа Агрономічної сільської ради установлено, що органу місцевого самоврядування про зазначені в листі прокурором порушення раніше не було відомо, про намір самостійно звертатися до суду з позовом з листа не вбачається, у листі також зазначено, що сільська рада не заперечує, якщо до суду звернеться прокурор. Агрономічною сільською радою не вчинено належних дій для витребування земельної ділянки, зокрема позов до суду не подано. Тому з даним позовом до суду звернувся прокурор. У даному випадку спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності без будь-якої правової підстави, що становить суспільний інтерес. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Панасюк І.І. в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, а також відзив на позовну заяву. Подана прокуратурою позовна заява є необґрунтованою. Якщо суд дійде висновку, що даний позов слід задовольнити, просить застосувати строки позовної давності. Даний позов пред`явлений до ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем та набув право власності на спірну земельну ділянку відповідно до закону. При реєстрації договору купівлі-продажу нотаріусом було усе перевірено, будь-яких обмежень, арештів та заборон на відчуження спірної земельної ділянки виявлено не було. При присвоєнні кадастрового номеру в Головному управлінні Держгеокадастру будь-яких порушень виявлено не було та з 2013 року жодних дій щодо витребування спірної земельної ділянки не вживалося. Не може бути позбавлено права власності особи, яка набула таке право законним шляхом. 
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 03.06.2025 повернувся до з`ясування обставин у справі № 128/2731/21, оскільки після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами набрав чинності Закон України №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України та який має бути враховано під час розгляду справи.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 21.10.2025 залишив без задоволення клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про повернення до стадії підготовчого засідання у справі № 128/2731/21; залишив без задоволення клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову; заяву першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про зміну підстав позову залишив без розгляду; клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про поновлення строку на подання нового доказу залишив без задоволення.
Вінницький апеляційний суд постановою від 08.12.2025 залишив без задоволення апеляційну скаргу керівника Вінницької окружної прокуратури; ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.10.2025 залишив без змін. 
19.01.2026 перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури подав до суду письмові пояснення щодо недобросовісності набувача спірної земельної ділянки, які мотивовано тим, що «спірна земельна ділянка вибула поза волею власника на підставі розпорядження, яке фактично уповноваженим органом державної влади не приймалося. Про те, що земельна ділянка вибула незаконно, достовірно відомо ОСОБА_2 , оскільки остання у встановленому законом порядку про надання їй спірної земельної ділянки із заявами не зверталася, процедура приватизації земельної ділянки нею не дотримана. Однак 02.04.2018 державним реєстратором на підставі поданої Калашніковою Н.П. реєстратору розпорядження здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а вже 02.05.2018 ОСОБА_2 продала зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 , який являється її чоловіком. Обставини справи свідчать, що відповідач ОСОБА_1 знав або міг знати про вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності поза волею власника, а отже, він є недобросовісним набувачем. Тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 ».
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 04.03.2026 задовольнив клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про визнання обов`язковою явки учасника справи та визнати явку відповідача ОСОБА_1 у судове засідання з розгляду цивільної справи № 128/2731/21 обов`язковою.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 суду зазначив, що спірну земельну ділянку придбала його дружина ОСОБА_2 , земельну ділянку їй у 2012 році виділила обласна рада. Вони з дружиною у 2018 році припинили разом проживати, тому поділили майно, він придбав у неї спірну земельну ділянку, а їй залишилась квартира. Він та ОСОБА_2 уклали шлюб приблизно 15-16 років тому, у них є спільна дитина. Станом на 2012 рік вони з ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах. На даний час вони разом не проживають, але все ще перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спірною земельною ділянкою він не користується, тільки сплачує податки. 
11.05.2025 прокурор Вінницької окружної прокуратури Черниш Г.М. подала письмові судові дебати, які обґрунтовано тим, що «спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не за його волею. Зміст розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1679 від 17.12.2012 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», примірник якого ОСОБА_2 у 2018 році надано державному реєстратору для державної реєстрації за нею права власності на ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, відрізняється від змісту архівної копії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1679 від 17.12.2012 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту». Зазначене підтверджує той факт, що розпорядження №1679 від 17.12.2012 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», примірник якого надано ОСОБА_2 державному реєстратору, не приймалось. Відсутність рішення повноважного органу державної влади про передачу у власність земельної ділянки означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла. Земельна ділянка у даному випадку вибула з володіння власника поза його волею – без прийняття ним відповідного рішення. Отже, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі неіснуючого рішення органу державної влади, тобто ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі. Формування земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 відбулося за наслідками проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою. У розділі «Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки» у підпункті «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки» зазначено, що підставою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки є проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою 17.11.2013 ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_3 . Інвентаризація земель проводиться, зокрема щодо земель, які не використовуються, не передані у власність або в користування. Отже, на час проведення інвентаризації у 2013 році (17.11.2013) вказана земельна ділянка площею 1,7 га на території Ільківської сільської ради не була сформована та були відсутні відомості щодо її передачі у власність, однак примірник розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1679 від 17.12.2012 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», примірник якого ОСОБА_2 у 2018 році надано державному реєстратору для державної реєстрації за собою права власності на спірну ділянку датується 17.12.2012 і містить такий зміст: «1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 ........ 2. Передати громадянці ОСОБА_2 у власність земельну ділянку ..... 3. Видати гр. ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку....». Тобто ділянку сформовано не в ході приватизації ділянки ОСОБА_2 у 2012 році за наслідками розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а за наслідками проведення в 2013 році робіт з інвентаризації «вільних» земель на території Ільківської сільської ради за межами населеного пункту. Факт незаконного вибуття з власності держави спірної земельної ділянки виявлено Головним управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про що повідомлено прокуратуру Вінницької області листом №10-2-0.6-7295/2-19 від 20.06.2019, в якому, окрім іншого, зазначено, що у відділі у Вінницькому районі Головного управління примірник документації із землеустрою гр. ОСОБА_2 не виявлено. Про те, що земельна ділянка вибула незаконно, без дотримання вимог щодо безоплатної приватизації земельних ділянок достовірно відомо ОСОБА_2 , оскільки остання у встановленому законом порядку про надання їй зазначеної ділянки із заявою до районної державної адміністрації не зверталась, розпорядження районної адміністрації про надання їй у власність ділянки відсутнє, процедура по приватизації земельної ділянки нею недотримана. Докази на спростування встановлених обставин стороною відповідача та учасниками не спростовано, доказів на спростування не надано. Набувши у власність земельну ділянку за означених обставин, ОСОБА_2 , з метою приховати незаконне вибуття земельної ділянки, на підставі договору купівлі-продажу відчужила її своєму чоловіку – відповідачу у справі ОСОБА_1 через 1 місяць, тобто протягом короткого проміжку часу, що може свідчити про сумнівний характер вчинюваного правочину. На перший погляд первинний набувач ОСОБА_2 та кінцевий набувач ОСОБА_1 не пов?язані між собою особи: різні прізвища, різні адреси проживання реєстрації. Однак в ході з?ясування наявності обставин, які вказують на недобросовісність кінцевого набувача земельної ділянки, окрім іншого, також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є подружжям, мають спільну дитину, про що ОСОБА_1 повідомив у судовому засіданні 23.04.2026 (викликаний на підставі ухвали від 04.03.2026), перебували/ють у шлюбі на час реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, на час укладення договору купівлі-продажу ділянки та на даний час. З огляду на зазначене, добросовісність кінцевого набувача земельної ділянки – відповідача у цій справі слід оцінювати критично. Встановлені обставини свідчать, що відповідач ОСОБА_1 знав або міг знати про вибуття спірної земельної ділянки з державної власності поза волею власника, а отже, він є недобросовісним набувачем. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задоволити та витребувати від ОСОБА_1 на користь Агрономічної сільської ради земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради (Ільківська сільська рада), судові витрати стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури».
11.05.2026 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Жуков В.П. подав до суду письмові дебати, які мотивовані тим, що «заступник Вінницької окружної прокуратури листом від 01.07.2021 за №50/3931вих-21 звернувся до Агрономічної сільської ради для з`ясування таких питань: чи відомо сільській раді про наявне порушення законодавства; чи має намір сільська рада вживати відповідних заходів щодо витребування земельної ділянки. Листом №1046 від 30.07.2021 Агрономічна сільська рада повідомила прокурора, що про факти, викладені у його листі, щодо вибуття земельної ділянки на користь ОСОБА_2 сільській раді нічого не відомо; відповідні дії щодо витребування земельної ділянки не вживались; сільська рада не заперечує щодо її представництва у суді. Лист №1046 від 30.07.2021 надійшов до Вінницької окружної прокуратури 06.08.2021, однак ще до цієї дати 30.07.2021 прокурор листом №50-5218вих-21 повідомив, що він має намір звернутись до суду про витребування земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 . Таким чином, не відповідає дійсності твердження заступника Вінницької окружної прокуратури про те, що підставою звернення з позовом до суду прокурора була бездіяльність Агрономічної сільської ради. При цьому, прокурор постійно стверджує про те, що про вказане порушення йому стало відомо 20.06.2019, тобто за два роки до того, як він звернувся до суду. Є досить дивним, що 30 днів розгляду повідомлення прокурора Агрономічною сільською радою є для прокурора бездіяльністю, яка у своїй відповіді не стверджує про те, що вона не буде звертатись до суду із відповідними позовними вимогами. Прокурор поставив під сумнів добросовісність набувача ОСОБА_1 , аргументуючи це тим, що на момент придбання ним земельної ділянки він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , яка стала власником даної ділянки на підставі розпорядження голови Вінницької РДА №1679 від 17.12.2012. За клопотанням прокурора Хошаба М.М. був допитаний судом, де пояснив, що у 2018 році він фактично припинив шлюбні стосунки з ОСОБА_2 , вони домовилися, що ОСОБА_1 залишає дружині квартиру по АДРЕСА_1 , а вона в свою чергу передала йому земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152. Передача земельної ділянки відбулася шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Про обставини отримання даної земельної ділянки ОСОБА_2 ОСОБА_1 нічого не відомо. Законом України №4292-IХ від 12.03.2025 були внесені зміни до статті 261 ЦК України. Відповідно до матеріалів цивільної справи, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №0520682200:01:004:0152 у ОСОБА_2 виникло на підставі розпорядження голови Вінницької РДА за №1679 від 17.12.2012. ОСОБА_2 відчужила вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2018. Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером №0520682200:01:004:0152 розпочався з 17.12.2012 – дня державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку і станом на 01.06.2025 становить 13 років та майже 5 місяців. За правилами ч. 3 ст. 388 ЦК України, держава, територіальна громада не може витребувати майно від ОСОБА_1 як добросовісного набувача на свою користь, оскільки з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке їй було передане з державної власності у приватну власність, минуло більше десяти років. Тому просить застосувати у справі строки позовної давності, передбачені статтями 261, 388 ЦК України, у задоволенні позову відмовити повністю та скасувати арешт, накладений ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2021, якою в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка на праві власності належить ОСОБА_1 ».
У судове засідання 11.05.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом у встановленому законом порядку.
Прокурор Вінницької окружної прокуратури Черниш Г.М. попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просить судове засідання, призначене на 11.05.2026, провести без технічної фіксації, позов підтримує та просить задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Жуков В.П. у письмових дебатах просив судове засідання у справі, призначене на 11.05.2026, провести без участі відповідача та його представника. 
Представник Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області Черній Є.О. попередньо подала до суду письмову заяву, у якій вона просить засідання, призначене на 11.05.2026, провести без участі представника Вінницької районної військової адміністрації, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у поясненнях на позовну заяву просив розгляд справи проводити без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
У матеріалах справи наявна заява третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика В.В., який просить розглянути без його присутності справу № 128/2731/21. 
У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Будь-які інші заяви та/або клопотання учасники справи до суду не подавали. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 11.05.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши учасників справи, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено, що листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.06.2019 за №10-2-0.6-7295/2-19 повідомлено прокуратуру Вінницької області про виявлені можливі факти порушення вимог земельного законодавства громадянами при реалізації права на земельні ділянки; 18.11.2013 до Державного земельного кадастру на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою внесено земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, яка розташована на території Ільківської сільської ради Вінницького району; підставою для реєстрації права власності земельної ділянки стало розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679; пунктом 1 Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради Вінницького району, за межами населеного пункту; у відділі у Вінницькому районі Головного управління примірник документації із землеустрою ОСОБА_2 не виявлено; згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до договору купівлі-продажу від 02.05.2018 на земельну ділянку кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, зареєстроване право власності за ОСОБА_1 ; все вищеописане свідчить про порушення вимог законодавства при набутті права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 16-17).
З копій листів Вінницької районної державної адміністрації від 18.07.2019 №01-51/1558 та від 08.07.2021 №01-51/1239 убачається, що розпорядження голови Вінницької державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» не виявлено; надати інформацію, чи зверталася ОСОБА_2 у період 2010-2013 років із заявами щодо отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території будь-якої сільської ради Вінницького району Вінницької області адміністрація не має можливості, оскільки вказаною інформацією не володіє (т. 1 а.с. 23, 25).
Згідно з копією розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області «Про надання дозволу громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» №614 від 19.04.2010, вирішено надати громадянам, згідно з додатком, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення орієнтовною загальною площею 8,5 га, з них 8,5 га – рілля, які не надані у власність та постійне користування (землі запасу), на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 33).
У списку громадян, яким надається дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради (додаток до розпорядження голови райдержадміністрації від 19.04.2010 №614), відсутня ОСОБА_2 , що підтверджується вказаним списком (т. 1 а.с. 34-35).
З копій розпоряджень Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №54 від 07.02.2011 та №257 від 12.03.2012 «По внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 19.04.2010 №614 «Про надання дозволу громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», убачається, що внесено зміни у додаток до розпорядження (список громадян, яким надається дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради), а саме: змінено пункти 3, 4, 12, 23, 38, 17, 18; після внесення зазначених змін ОСОБА_2 у списку громадян також відсутня (т. 1 а.с. 36, 37).
Відповідно до копії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №1018 від 29.08.2012 «Про надання дозволу громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», вирішено надати дозвіл громадянам, згідно з додатком, на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення загальною площею 4,4000 га, з них 4,4000 га – рілля, які не передані у власність та користування (землі запасу), на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 38).
У списку громадян, яким надається дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради (додаток до розпорядження голови райдержадміністрації від 29.08.2012 №1018), відсутня ОСОБА_2 , що підтверджується вказаним списком (т. 1 а.с. 39-40).
З копії погодження проекту землеустрою №4537/02-20 від 23.11.2012 убачається, що Управлінням культури і туризму Вінницької облдержадміністрації розглянуто проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 12,2480 га, що відводиться громадянам (згідно зі списком), для ведення садівництва, яка знаходиться на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту; Управління культури і туризму Вінницької облдержадміністрації, як державний орган охорони культурної спадщини, погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під вищезазначені цілі (т. 1 а.с. 48).
Згідно з висновком від 05.12.2012 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту, комісія погоджує проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 12,2480 га та вважає за можливе відвести у власність земельні ділянки (відповідно до списку, 104 чоловік) загальною площею 10,0880 га для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 41-42).
Відповідно до копії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» №1679 від 17.12.2012, вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 12,2480 га, з них 10,0880 га – рілля, у власність громадянам для ведення садівництва, 2,1600 га – проектні дороги, на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту; передати громадянам, згідно з додатком, у власність земельні ділянки загальною площею 10,0880 га, з них 10,0880 га – рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі резервного фонду), на території Ільківської сільської ради, за межами; видати громадянам, згідно з додатком, державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 26).
У списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради (додаток до розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17.12.2012 №1679), відсутня ОСОБА_2 , що підтверджується вказаним списком (т. 1 а.с. 27-30).
Відповідно до копії розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», враховуючи клопотання ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, виготовленого ПП «Земельно-кадастрове бюро», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 загальною площею 1,7000 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту; передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею 1,7000 га, з них: 1,7000 га – рілля, для ведення особистого селянського господарства, на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту; вирішено видати ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 18).
Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.11.2013, документацією із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, площею 1,7000 га, розташованої на території Ільківської сільської ради, є проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою 17.11.2013, дата державної реєстрації – 18.11.2013; 0,7069 га – прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (т. 1 а.с. 19-20).
З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.09.2021 №277141947 убачається, що 02.04.2018 за ОСОБА_2 на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області №1679 від 17.12.2012 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 1,7000 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, розташовану на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (т. 1 а.с. 55-56).
Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.05.2018, ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) домовились, що продавець продала, а покупець купив за кошти, які належать йому особисто, земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, площею 1,7 га, яка розташована за адресою: Ільківська сільська рада Вінницького району Вінницької області; право власності продавця на земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 119554112, виданий Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області 04.04.2018, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1523351505206; цільове призначення земельної ділянки – для ведення особистого селянського господарства; категорія земель – землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки – землі сільськогосподарського призначення, загальна площа земельної ділянки 1,7000 га; вид обмеження у використанні земельної ділянки – прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється обмеження: 0,7069 га (т. 1 а.с. 150-151).
Згідно з п.п. 5, 6 рішення 3 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради №16 від 10.12.2020 «Про початок реорганізації Бохоницької сільської ради, Медвеже Вушківської сільської ради та Ільківської сільської ради шляхом приєднання до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області», вирішено розпочати процедуру реорганізації Ільківської сільської ради шляхом приєднання до Агрономічної сільської ради; Агрономічна сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Ільківської сільської ради (т. 1 а.с. 57-60).
Відповідно до листа Вінницької окружної прокуратури від 01.07.2021 №50/3931вих-21, адресованого Агрономічній сільській раді, Вінницькою окружною прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вивчається питання дотримання вимог земельного законодавства при вибутті з державної власності земель сільськогосподарського призначення на території Агрономічної територіальної громади (Ільківської сільської ради); за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що 18.11.2013 до Державного земельного кадастру на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою внесено земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 052068200:01:004:0152, яка розташована на території Ільківської сільської ради Вінницького району; підставою для реєстрації права власності земельної ділянки стало розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679; пунктом 1 розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 1,7000 га для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради Вінницького району, за межами населеного пункту; у відділі у Вінницькому районі Головного управління примірник документації із землеустрою ОСОБА_2 не виявлено, що свідчить про порушення вимог законодавства при набутті права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства; також встановлено, що в архівних документах Вінницької районної державної адміністрації розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» не виявлено; тобто земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) поза його волею – без прийняття ним відповідного рішення; також встановлено, що вказана земельна ділянка в подальшому відчужена; вибуття всупереч встановленого законом порядку державних земель порушує права держави (на даний час в особі територіальної громади) як власника землі, вибуття майна поза волею його власника дає останньому право вимагати повернення свого майна назад; враховуючи зазначене, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, просять повідомити, чи відомо органу місцевого самоврядування про наявність зазначених порушень, чи вживалися заходи щодо усунення порушень земельного законодавства для захисту інтересів територіальної громади та чи мають намір вживати відповідні заходи щодо витребування зазначеної земельної ділянки (т. 1 а.с. 63-64).
Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.07.2021 №НВ-0522124392021, земельна ділянка площею 1,7000 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, розташована на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.05.2018; 0,7069 га – прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (т. 1 а.с. 53).
Листом від 30.07.2021 №1046 Агрономічна сільська рада повідомила Вінницьку окружну прокуратуру про те, що про факти, викладені в листі відносно вибуття з володіння (держави) земельної ділянки без прийняття відповідного рішення на користь ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, Агрономічній сільській раді не відомо; відповідні дії щодо витребування земельної ділянки Агрономічною сільською радою не вживались; Агрономічна сільська рада не заперечує відносно вчинення Вінницькою окружною прокуратурою заходів представницького характеру передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (т. 1 а.с. 65).
У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
У статті 14 Конституції України гарантовано право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У частині першій статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
Згідно зі ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У частинах другій та третій статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно з частинами першою та другою статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
У статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент реєстрації права власності на спірну земельну ділянку) визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
У частині першій статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.
Судом установлено, що 18.11.2013 до Державного земельного кадастру на підставі проведеної інвентаризації земель під час здійснення землеустрою внесено земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. 
Підставою для реєстрації 02.04.2018 права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 зазначено розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679.
Так, розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», враховуючи клопотання ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, виготовленого ПП «Земельно-кадастрове бюро», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 загальною площею 1,7000 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту; передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею 1,7000 га, з них: 1,7000 га – рілля, для ведення особистого селянського господарства, на території Ільківськоїх сільської ради, за межами населеного пункту; вирішено видати ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту.
Наявна у матеріалах справи копія розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» не містить будь-яких підписів.
З листів Вінницької районної державної адміністрації №01-51/1558 від 18.07.2019 та №01-51/1239 від 08.07.2021 установлено, що розпорядження голови Вінницької державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» не виявлено. Натомість виявлено за вказаним номером розпорядження Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту» №1679 від 17.12.2012, яким вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 12,2480 за, з них 10,0880 га – рілля, у власність громадянам для ведення садівництва, 2,1600 га – проектні дороги, на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту; передати громадянам, згідно з додатком, у власність земельні ділянки загальною площею 10,0880 га, з них 10,0880 га – рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі резервного фонду), на території Ільківської сільської ради, за межами; видати громадянам, згідно з додатком, державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту.
Установлено, що в списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення садівництва на території Ільківської сільської ради (додаток до розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 17.12.2012 №1679) відсутня ОСОБА_2 .
Враховуючи, що Вінницька районна державна адміністрація, яка до 01.01.2013 була розпорядником спірної земельної ділянки, жодного рішення щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 не приймала, порядок набуття права власності на земельну ділянку не дотримано, тому спірна земельна ділянка, яка в подальшому була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, вибула із власності територіальної громади всупереч її волі та з порушенням норм законодавства.
Тобто судом установлено, що право власності на земельну ділянку площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 у ОСОБА_2 не виникло.
Третя особа ОСОБА_2 будь-яких пояснень щодо позовної заяви не подавала, жодних клопотань до суду не заявляла, тому, з огляду на вказане, суд вважає, що остання не заперечує відсутність підстав для набуття права власності на земельну ділянку площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152.
Відповідач ОСОБА_1 , хоч і заперечує щодо задоволення даної позовної заяви, однак будь-яких доводів про законність набуття ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не наводив, доказів, які б свідчили про це, до суду не подавав. 
Установлені у справі обставини свідчать про те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади поза її волею, а ОСОБА_2 за відсутності правових підстав 02.04.2018 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому 02.05.2018 протиправно відчужила на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 підлягає витребуванню на користь територіальної громади в особі Агрономічної сільської ради.
Враховуючи, що ОСОБА_1 за відплатним договором купівлі-продажу придбав спірну земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 у ОСОБА_2 , яка не мала права її відчужувати, оскільки незаконно набула право власності на неї на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1679 від 17.12.2012, яке у дійсності не видавалося, то законний власник земельної ділянки має право на підставі статей 387, 388 ЦК України витребувати у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.
Відповідно до частин першої та другої статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
За приписами статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
У частині першій статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, право власника на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).
Відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України, право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними.
Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України (постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 727/9547/13, від 28.01.2021 у справі № 367/8910/17, від 23.12.2022 у справі № 463/6249/16-ц).
З матеріалів справи установлено, що право власності на спірну земельну ділянку площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 на даний час зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.05.2018, з якого убачається, що ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) домовились, що продавець продала, а покупець купив за кошти, які належать йому особисто, земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, площею 1,7 га, яка розташована за адресою: Ільківська сільська рада Вінницького району Вінницької області; право власності продавця на земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 119554112, виданий Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області 04.04.2018, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1523351505206; цільове призначення земельної ділянки – для ведення особистого селянського господарства; категорія земель – землі сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки – землі сільськогосподарського призначення, загальна площа земельної ділянки 1,7000 га; вид обмеження у використанні земельної ділянки – прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється обмеження: 0,7069 га.
Застосування інституту віндикації зумовлює необхідність з`ясування також ознак добросовісності/недобросовісності у діях кінцевого набувача майна для забезпечення дотримання критерію пропорційності при втручанні у його майнові права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 (справа № 925/1351/19) вказала, що для розкриття критерію пропорційності велике значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).
Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного – лише в передбачених законом випадках. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.
У даному випадку при визначенні добросовісності / недобросовісності набувача майна – ОСОБА_1 суд враховує таке.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб).
Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, на час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та на даний час перебувають у шлюбі. 
Доказів, що шлюбні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують та / або не проживають разом, не ведуть спільного господарства стороною відповідача не надано. 
Первинну державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 здійснено 02.04.2018 та через короткий проміжок часу (один місяць) на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2018 відчужено на користь ОСОБА_1 – чоловіка ОСОБА_2 
ОСОБА_1 , перебуваючи з ОСОБА_2 у шлюбі, знав або міг знати / міг довідатися про те, що його дружині відповідне рішення щодо передачі у власність земельної ділянки не видавалося та що вона за відсутності правових підстав 02.04.2018 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку, а отже не може вважатися добросовісним набувачем. 
Враховуючи, що спірна земельна ділянка площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 набута ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Ільківської сільської ради, за межами населеного пункту», яке головою Вінницької районної державної адміністрації не приймалося, і відповідно Вінницька районна державна адміністрація, яка до 01.01.2013 була розпорядником спірної земельної ділянки, не вчиняла дій щодо розпорядження цією земельною ділянкою, спірне нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею, тому власник майна, яким з 27.05.2021 є Агрономічна сільська рада, може витребувати належне йому майно від останнього набувача майна, у даному випадку, відповідача ОСОБА_1 . 
Вимога заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської радипро витребування спірної земельної ділянки площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 з незаконного володіння ОСОБА_1 , за яким вона зареєстрована на праві власності, у даному випадку відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Будь-яких доказів, що спростовували б зазначені висновки суду, стороною відповідача ОСОБА_1 чи третьою особою ОСОБА_2 суду не надано.
Суд вважає, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права відповідає критерію ефективності та спрямований на реальний захист та відновлення порушених законних прав та інтересів власника.
Щодо дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою суд зазначає таке.
До правовідносин про витребування спірної земельної ділянки із володіння набувача та повернення її у власність держави в особі постійного землекористувача підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону – нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За правилами статей 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність набуття права власності на земельну ділянку, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
При цьому суд також враховує те, що в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».
Право держави витребувати земельну ділянку, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.
Відповідні приписи і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.
З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, зокрема те, що рішення з приводу передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, яка в подальшому була відчужена на підставі договору купівлі-продажу, не приймалося, враховуючи установлений судом факт незаконності вибуття земельної ділянки з володіння територіальної громади, суд не вбачає невідповідності заходу втручання у право власності відповідача, як останнього набувача спірної земельної ділянки, критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки загальний інтерес у сфері охорони від незаконного вибуття та використання землі, як національного багатства, у цій справі переважає приватний інтерес відповідача у збереженні права на земельну ділянку, витребування цієї земельної ділянки у порядку, передбаченому ЦК України, є пропорційним заходом, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 (справа № 554/10377/16-ц).
Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави у даній справі суд зазначає таке.
У частині другій статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Положеннями частин четвертої та п`ятої статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
При цьому, «нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається; «здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною; «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верхового Суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 (справа № 806/1000/17), від 19.09.2019 (справа № 815/724/15), від 17.10.2019 (справа №569/4123/16-а).
Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 за № 3-рп/99 також вказав, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Вказаний позов подано в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради як розпорядника землями територіальної громади, яка має право на прийняття майна у комунальну власність територіальної громади, здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства.
При цьому, варто зауважити, що Агрономічна сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Ільківської сільської ради (пункт 6 рішення 3 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради №16 від 10.12.2020).
У даному випадку порушення інтересів держави полягає у необхідності витребування у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності незаконно.
Враховуючи те, що з моменту встановлення факту протиправного вибуття з власності територіальної громади земельної ділянки площею 1,7000 га з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, не вжито жодних заходів щодо витребування спірного майна у власність територіальної громади, зважаючи на триваючий характер бездіяльності компетентних органів, суд дійшов висновку про наявність у прокурора достатніх підстав для пред`явлення даного позову в інтересах держави та вважає, що прокурором належним чином обґрунтовано правові підстави звернення до суду з даним позовом – необхідність захисту порушених інтересів держави, про що в установленому законом порядку перед зверненням до суду повідомлено уповноважений орган держави та постійного землекористувача відповідним листом, копія якого долучена до матеріалів справи.
Оскільки судом установлено, що документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, компетентним державним органом не приймався, а захистити своє право власності в інший спосіб, ніж судовий, позивач не може, тому звернення позивача з позовною вимогою про витребування земельної ділянки є належним способом захисту прав та законних інтересів позивача. Таким чином, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
13.12.2021 представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Панасюком І.І. подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. У заяві сторона відповідача зазначає, що 18.11.2013 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області була проведена інвентаризації земель, в тому числі Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області були прийняті документи від ОСОБА_2 без яких будь-яка документація не була б прийнята до розгляду. Таким чином, прокуратура Вінницької області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Агрономічна сільська рада та Вінницька районна державна адміністрація достовірно могли на час оформлення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0520682200:01:004:015 переконатися в тому, чи немає порушень вимог законодавства України при відведенні земельної ділянки та набутті права власності ОСОБА_2 , в тому числі, що має право на звернення до суду з позовом про витребування земельної ділянки. Окрім зазначеного, відлік часу позовної давності почався від внесення відомостей до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області при присвоєнні земельній ділянці сільськогосподарського призначення кадастрового номеру 0520682200:01:004:015 та набутті права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку. Також датою відліку позовної давності може бути 02.05.2018, коли будо укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Тому просить застосувати позовну давність у даній справі та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Наявність встановлених законом строків позовної давності забезпечує юридичну визначеність у розгляді спірних правовідносин сторін та прийнятті законних судових рішень.
Водночас, судом застосовується позовна давність лише після встановлення факту порушення права позивача, і у разі, якщо наявні підстави для задоволення позову, наступним є встановлення факту дотримання позивачем при поданні позову строків позовної давності.
Тобто, якщо не встановлено факту порушення права, суд має підстави для відмовив позові. У разі встановлення судом дійсного факту порушення права за наявності спливу строку позовної давності та за умови заявлення про це іншою стороною, суд відмовляє у позові на підставі спливу позовної давності, яка є самостійною для прийняття відповідного рішення.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи – носія порушеного права (інтересу).
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).
Судом установлено, що листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 20.06.2019 за №10-2-0.6-7295/2-19 було повідомлено прокуратуру Вінницької області про виявлені можливі факти порушення вимог земельного законодавства громадянами при реалізації права на земельні ділянки, а саме: щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, яку було зареєстровано 02.04.2018 за ОСОБА_2 на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679, примірник якого у відділі Держгеокадастру у Вінницькому районі Головного управління у Вінницькій області не виявлено.
Про необхідність захисту прав та інтересів держави у судовому порядку прокурору стало відомо лише після надходження вищевказаного листа на адресу прокуратури Вінницької області, при цьому лист датовано 20.06.2019, а позов прокурором подано 29.09.2021, тобто у межах трирічного строку позовної давності.
Крім того, земельна ділянка площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152 була розташована на території Ільківської сільської ради, щодо якої на підставі рішення 3 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради №16 від 10.12.2020 розпочато процедуру реорганізації шляхом приєднання до Агрономічної сільської ради. 
Агрономічна сільська рада стала правонаступником всього майна, прав та обов?язків Ільківської сільської ради лише 01.01.2021.
У матеріалах справи відсутні докази того, що прокурору чи органу, уповноваженому державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, стало відомо про порушене право раніше, ніж 20.06.2019.
Отже, трирічний строк позовної давності у даному випадку не пропущено.
Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Жуков В.П. наполягає на тому, що «Законом України №4292-IХ від 12.03.2025 були внесені зміни до статті 261 ЦК України. Відповідно до матеріалів цивільної справи, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №0520682200:01:004:0152 у ОСОБА_2 виникло на підставі розпорядження голови Вінницької РДА за №1679 від 17.12.2012. ОСОБА_2 відчужила вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2018. Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером №0520682200:01:004:0152 розпочався з 17.12.2012 – дня державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку і станом на 01.06.2025 становить 13 років та майже 5 місяців. За правилами ч. 3 ст. 388 ЦК України, держава, територіальна громада не може витребувати майно від ОСОБА_1 як добросовісного набувача на свою користь, оскільки з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке їй було передане з державної власності у приватну власність, минуло більше десяти років. Тому просить застосувати у справі строки позовної давності, передбачені статтями 261, 388 ЦК України».
Згідно з ч. 2 ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Слід зазначити, що положення частини другої статті 388 ЦК України можуть бути застосовані у випадку, коли позов пред`явлено до добросовісного набувача земельної ділянки, однак у даному випадку судом установлено, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 за відплатним договором купівлі-продажу придбав спірну земельну ділянку з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 у ОСОБА_2 , яка не мала права її відчужувати, оскільки незаконно набула право власності на неї на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1679 від 17.12.2012, яке у дійсності не видавалося, то законний власник земельної ділянки має право витребувати у ОСОБА_1 спірну земельну ділянку без будь-яких виключень.
Таким чином, положення статті 267 ЦК України, якою передбачені наслідки спливу позовної давності, у даному випадку суд не застосовує.
З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою про витребування земельної ділянки Вінницькою обласною прокуратурою, відповідно до платіжного доручення №1648 від 20.09.2021, було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви у сумі 2 270,00 грн, та відповідно до платіжного доручення №1647 від 20.09.2021, було сплачено судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у сумі 1 135,00 грн. 
Таким чином, враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, судові витрати, понесені на сплату судового збору у загальній сумі 3 405,00 грн, слід стягнути з відповідача.
Керуючись статтями 4, 141, 211, 247, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, про витребування земельної ділянки – задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Агрономічної сільської ради (ЄДРПОУ 04525998) земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909909) судові витрати, понесені на сплату судового збору у загальній сумі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп., з яких:2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. – судовий збір за подання позовної заяви, 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 00 коп. – судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргуподано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, пров. Цегельний, 8.
Позивач Агрономічна сільська рада, адреса місцезнаходження: с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 12, Вінницького району Вінницької області.
Відповідач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа Вінницька районна державна адміністрація, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 17.
Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Келецька, 63.
Третя особа ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Келецька, 64/63.
Дата складення повного судового рішення – 20.05.2026. 

СУДДЯ