П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1261/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФУ в Хмельницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення від 17.12.2025 № 262440031707 ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити пенсію відповідно до частини 1 статті 115 зазначеного Закону з врахуванням до страхового стажу періоду згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме з 07.04.1989 по 01.11.1995.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17.12.2025 № 262440031707 у частині визначення страхового стажу позивача. Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.04.1989 по 01.11.1995. У задоволенні інших вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток, не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу. Суд дійшов висновку, що періоди роботи з 07.04.1989 по 16.07.1994 та з 16.07.1994 по 01.11.1995 мають бути зараховані до страхового стажу позивача. Водночас суд відмовив у задоволенні вимоги про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 6 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачка не надала доказів реєстрації у державній службі зайнятості та відсутності підходящої для неї роботи.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає, що заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке і прийняло спірне рішення від 17.12.2025 № 262440031707. ГУ ПФУ в м. Києві не приймало рішення по суті заяви позивача, не опрацьовувало її заяву, а тому не є суб`єктом прийняття спірного рішення та не є належним відповідачем у даній справі. Також апелянт посилається на норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та Порядку підтвердження наявного трудового стажу, зазначаючи про необхідність надання уточнюючих довідок для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2026.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої - третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.12.2025 звернулася до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Заява позивача за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до ГУ ПФУ в Хмельницькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17.12.2025 № 262440031707 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з ненастанням необхідного пенсійного віку (60 років), оскільки на момент звернення вік позивачки становив 59 років 9 місяців 10 днів. Також зазначено, що страховий стаж особи становить 34 роки 5 місяців 14 днів, при цьому до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 07.04.1989 по 16.07.1994, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений нечитабельною печаткою;
- період роботи з 16.07.1994 по 01.11.1995, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчений печаткою підприємства або відділу кадрів.
Позивачка була звільнена з останнього місця роботи (ПрАТ «ЗЗРК») наказом від 28 липня 2025 року № 277-к у зв`язку з військовою агресією російської федерації та повною втратою контролю підприємства над документацією та виробничими потужностями.
Трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 вперше заповнена 01.08.1984 та містить записи про всі періоди роботи ОСОБА_1 .
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спір у цій справі стосується правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 07.04.1989 по 16.07.1994 та з 16.07.1994 по 01.11.1995 з підстав нечитабельності печатки та відсутності печатки у записах про звільнення у трудовій книжці.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом № 1058-IV.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з частиною 1 статті 48 Кодексу Законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 вперше заповнювалась 01.08.1984. На той час діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок належного ведення трудової книжки покладається на роботодавця, а не на працівника. Відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток, не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Недотримання правил ведення трудової книжки, якщо є такі факти, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, а також у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо призначення пенсії за віком.
При цьому відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1984, а саме з 07.04.1989 по 16.07.1994 та з 16.07.1994 по 01.11.1995, мають бути зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 .
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ГУ ПФУ в м. Києві не є належним відповідачем у справі, оскільки спірне рішення прийнято ГУ ПФУ в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом, позивачка 11.12.2025 звернулася саме до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, головні управління Фонду є територіальними органами Пенсійного фонду України та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує електронну пенсійну справу. Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, ГУ ПФУ в м. Києві є органом, до якого безпосередньо звернулася позивачка із заявою про призначення пенсії, який прийняв документи, зареєстрував заяву та передав її для розгляду за принципом екстериторіальності. При цьому саме ГУ ПФУ в м. Києві є органом за місцем проживання позивачки, який здійснює виплату пенсії.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції зобов`язав ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу позивачки спірні періоди роботи. Враховуючи, що територіальні органи Пенсійного фонду України утворюють єдину систему, а обчислення страхового стажу здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, зобов`язання органу, до якого звернулася позивачка та який є органом за місцем її проживання, зарахувати спірні періоди до страхового стажу не суперечить чинному законодавству та є належним способом захисту порушеного права позивачки.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності надання уточнюючих довідок про роботу для зарахування спірних періодів до страхового стажу не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а недоліки в оформленні записів, допущені роботодавцем, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29-30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.