УХВАЛА
09 червня 2026року 
м. Київ
справа № 704/1299/24
провадження № 61-7096ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Головко Олександр Володимирович, на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тальнівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тальнівського ВДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального МУ МЮ (м. Київ), третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин.
Позовна заява мотивована тим, що вона є рідною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказувала, що її мама ОСОБА_4 була у шлюбі з ОСОБА_5 та вони мали спільну доньку ОСОБА_6 , 1978 року народження.
Проте, в подальшому стосунки в них погіршились і її мати стала проживати без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .
Стосунки з ОСОБА_3 тривали недовго, і в результаті цих стосунків народилась вона.
Оскільки її мати перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому в свідоцтві про її народження батьком зазначений ОСОБА_5 .
Про те, що її біологічним батьком є ОСОБА_3 їй стало відомо перед його смертю, а після його смерті вона знайшла заповіт на своє ім`я.
Водночас за життя ОСОБА_3 проявляв до неї турботу, піклувався, допомагав.
На підставі наведеного, позивачка просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 та зобов`язати Тальнівський ВДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) внести зміни до її актового запису про народження.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.
22 травня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Головко О. В., засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою (надійшла до суду 26 травня 2026 року), в якій просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 554/356/21. 
У касаційні скарзі заявниця зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанції встановивши, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_2 , не врахували, що хоч вона і не була зазначена відповідачем, однак приймала участь у справі в якості третьої особи та свої процесуальні права реалізувала у повному обсязі, як наслідок її права та охоронювані законом інтереси ніяким чином не були порушені. Водночас, відсутні будь-які інші особи, які б звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але не були відповідачами у справі.
Відповідно до частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
За змістом частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову 
у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Тальне Черкаської області.
Відповідно до копії заповіту від 19 жовтня 2002 року ОСОБА_3 здійснив заповітне розпорядження щодо свого майна, яке належатиме на день його смерті, на користь ОСОБА_1 . 
Згідно з довідкою відділу обслуговування громадян №13 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання померлого ОСОБА_3 . 
Також на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач долучила до позовної заяви фототаблиці із зображеннями проведеного нею спільно часу з ОСОБА_3 , її сином та матір`ю.
Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, які були викликані в судове засідання за клопотанням позивачки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , та свідки, які були викликані в судове засідання за клопотанням представника третьої особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 , яка є племінницею померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , претендує на спадкове майно. На розгляді Кропивницького апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2023 року у цивільній справі №704/88/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Матусівська сільська рада Шполянського району Черкаської області про визнання заповіту недійсним.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені у ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
У справах про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 554/356/21).
Предметом спору у цій справі є встановлення факту родинних відносин, а тому відповідачем/відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Суди встановили, що заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка претендує на спадкове майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вона є належним відповідачем у справі. 
Питання про залучення належного відповідача судом не вирішувалося, оскільки таке клопотання позивачка не заявляла.
Висновки по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені судами за належного суб`єктного складу її учасників.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов достатнім чином обґрунтованого висновку про відмову у позові через неналежний суб`єктний склад учасників справи.
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оспорює заповіт, складений на ім`я ОСОБА_2 , слід вважати належним відповідачем за заявленими позивачкою вимогами, натомість вона брала участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги щодо недоведення порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 , оскільки вона брала участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, фактично ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм процесуального права.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним, а висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 306/513/16-ц).
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2023 року у справі № 352/371/21 зазначив, що лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд уповноважений вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 554/356/21, відхиляються колегією суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно встановив, що позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, під час розгляду справи апеляційний суд не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Аналіз касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах, які вказані вище, висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції постановив судове рішення відповідно до таких висновків.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Головко О. В., на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Головко Олександр Володимирович, на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тальнівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги документи направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович