ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/426/26	Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С. 	
Провадження № 33/817/357/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б. на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП та призначено йому стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи про адміністративне правопорушення в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Згідно постанови, 15 лютого 2026 року приблизно о 21 годині 51 хвилин, на дорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 262 км 700 м, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Iveco Daily» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із порожнини рота, нечітке мовлення, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в найближчому закладі охорони здоров`я КНП «Кременецька опорна лікарня» відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР. Від керування транспортним засобом відсторонений. 

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Варода П.Б. просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що: 
у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що працівники поліції мали будь-яку із передбачених законом підстав для зупинки транспортного засобу;
протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду, направлення на огляд, рапорт працівника поліції та інші матеріали справи не можуть вважатися достатніми, належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 ;
на момент первинного контакту працівників поліції із ОСОБА_1 він не керував транспортним засобом, не здійснював руху, не був зупинений під час керування автомобілем та не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про порушення ним ПДР України;
з відеозапису з нагрудної бодікамери працівника поліції вбачається, що саме працівник поліції, після прибуття на місце, фактично наказав ОСОБА_1 переїхати на інше місце для паркування і після цього, поліцейські створили ситуацію, яку в подальшому використали як підставу для оформлення матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП. 

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його захисник — адвокат Варода П.Б. не з`явились, хоча були повідомлені про час і місце апеляційного розгляду. Відповідно до положень ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний розгляд проведено у їх відсутності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст. 9 КУпАП.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у тому, що він 15 лютого 2026 року приблизно о 21 годині 51 хвилин, на дорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 262 км 700 м, керував транспортним засобом марки «Iveco Daily» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння суд першої інстанції визнав: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 592367 від 15 лютого 2026 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 15 лютого 2026 року; рапорт чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 0013 103 26; свідоцтво про державну реєстрацію № 7261/2007; сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки; довідку про відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія та відео із нагрудної камери працівника поліції.
Апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на те, що такий висновок не підтверджується даними зазначених в оскарженій постанові джерел доказів, а навпаки спростовується встановленими в ході апеляційного розгляду обставинами.
Відповідно до вимог ст.254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчинені процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.
Наведене дає підстави стверджувати, що підстави для складення протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також існування даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідальність за ст.130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що під керуванням транспортним засобом розуміється технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст.130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.
В апеляційній скарзі не заперечується правильність встановлення судом першої інстанції того, що ОСОБА_2 12 лютого 2026 року керував автомобілем і відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Однак, встановивши ці формальні ознаки складу правопорушення, суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту про провокацію цього правопорушення поліцією і не дав жодної правової оцінки цим доводам сторони захисту, а тому оскаржену постанову не можна вважати обґрунтованою і вмотивованою, а тому вона не є такою, що відповідає усім вимогам закону. 
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що з наявних у матеріалах справи доказів не можна дійти беззаперечного висновку про відсутність провокації з боку поліції в даному випадку. 
Суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув увагу на те, що з наявних у матеріалах справи доказів не можна дійти беззаперечного висновку, що 15 лютого 2026 року приблизно о 21 годині 51 хвилин, на дорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече 262 км 700 м, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Iveco Daily» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Так, з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який долученого до матеріалів справи (файл export-7vim4.mp4 з 21:44:30 год) встановлено, що автомобіль марки «Iveco Daily» державний номерний знак НОМЕР_1 , о 21 год. 44 хв. 15 лютого 2026 року був припаркований, а ОСОБА_2 перебував в салоні даного транспортного засобу та спав. При цьому з відеозаписів нагрудних камер поліцейських і відеореєстратора патрульного автомобіля які наявні у матеріалах справи не вбачається, що на момент прибуття поліцейських о 21:44:30 год ОСОБА_2 керував транспортним засобом, відеозаписів які би підтверджували такий факт до матеріалів судової справи не долучено. Натомість ці відеозаписи відображають, що на момент прибуття екіпажу поліції автомобіль не рухався і стояв припаркований, а ОСОБА_3 у цьому транспортному засобі спав. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що він припаркував свій транспортний засіб із порушенням ПДР України та вказав, щоби ОСОБА_2 перемістив автомобіль на паркінг (файл export-7vim4.mp4 з 21:45:20 год).
Разом з тим, з цього ж відеозапису вбачається, що на момент спілкування із ОСОБА_1 та надання йому вказівки про переміщення автомобіля працівники поліції не повідомляли йому про наявність будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, не висловлювали зауважень щодо різкого запаху алкоголю із порожнини рота, нечіткого мовлення, нестійкої ходи чи невідповідної поведінки, а також не вчиняли дій, спрямованих на відсторонення його від керування транспортним засобом відповідно до вимог ст.266 КупАП.
Навпаки, після прибуття до припаркованого транспортного засобу працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про порушення ним правил зупинки та стоянки транспортних засобів і вказали про необхідність перемістити автомобіль на паркувальний майданчик. 
Таким чином, ОСОБА_2 привів транспортний засіб у рух саме за ініціативою працівників поліції та внаслідок виконання їхньої вимоги.
Однак, якщо до моменту виконання вказаної вимоги працівників поліції були ознаки того, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то працівники поліції навпаки були зобов`язані не допустити його до керування транспортним засобом, а не спонукати до подальшого керування автомобілем.
Як убачається із матеріалів справи, одразу після того, як ОСОБА_2 почав виконувати вимогу працівників поліції щодо переміщення автомобіля, останні розпочали переслідування його транспортного засобу (файл СТ. 130 Ч. 1 КУпАП ОСОБА_4 ПРОТОКОЛ ЕПР1 №592367.mp4 з 21:49:28 год), а після зупинки автомобіля повідомили уже водію ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння (файл export-eaoo5.mp4 з 21:58:10 год по 22:04:10 год).
Так, про наявність ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді поведінки, що не відповідає обстановці, була оголошено о 21 год. 58 хв. 10 сек., тобто через тринадцять хвилин після первинного спілкування із ОСОБА_1 та після виконання ним вимоги поліції про переміщення транспортного засобу. О 21 год. 59 хв. 00 сек. працівники поліції уже повідомили про наявність запаху алкоголю та порушення мовлення, а о 22 год. 04 хв. 02 сек. зазначили, що навіть на відстані відчувають із салону автомобіля різкий запах алкоголю.
Зазначені дані відеозаписів підтверджують доводи сторони захисту про провокацію зі сторони поліції, адже якщо запах алкоголю після зупинки автомобіля о 21:58 був настільки різким, що його можна було відчути від водія в автомобілі, перебуваючи на відстані від транспортного засобу, то відсутні будь-які об`єктивні причини, з яких такі ознаки не були виявлені під час первинного спілкування безпосередньо із ОСОБА_1 біля автомобіля о 21 год. 44 хв. 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що до моменту втручання працівників поліції ОСОБА_2 керував транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння, а навпаки підтверджують, що працівники поліції на час первинного контакту із ним виявили такі ознаки і умисно спровокували ОСОБА_1 на вчинення правопорушення з метою його виявлення.
Встановлені під час апеляційного розгляду обставини свідчать про те, що саме працівники поліції ініціювали переміщення транспортного засобу, після чого використали факт виконання їхньої вимоги як підставу для документування адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.
Враховуючи конкретні обставини зазначеної справи, є очевидним, що без зазначених активних дій працівника патрульної поліції, правопорушення не було би вчинено.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 592367 від 15 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 складений внаслідок провокації з боку працівників патрульної поліції. 
Також, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності законних підстав для зупинки транспортного засобу та застосування доктрини “плодів отруєного дерева” до подальших вимог поліції щодо водія. 
Так, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівники поліції розпочали переслідування та фактично здійснювали зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 вже о 21 год. 49 хв. 28 сек.
Водночас згідно з рапортом чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області (а.с.5) повідомлення на спецлінію «102» про нібито порушення водієм Правил дорожнього руху надійшло о 21 год. 50 хв.
Таким чином, на момент початку переслідування транспортного засобу інформація, на яку в подальшому посилались працівники поліції як на підставу для зупинки, ще не була отримана органом поліції.
Крім того, після зупинки транспортного засобу працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що причиною зупинки стало саме повідомлення, яке надійшло на лінію «102» про порушення ним Правил дорожнього руху. Однак наведене пояснення суперечить хронології подій, яка зафіксована на відеозаписі та в рапорті чергового.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що зазначена працівниками поліції причина зупинки транспортного засобу не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовується наявними у справі доказами.
Наведена суперечність сама по собі виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки докази, подальше отримання яких здійснено внаслідок первинного порушення закону, не можуть визнаватися допустимими. 
Згідно з пунктом 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3 частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
Відповідно до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
Відповідно до сталої практики Європейського суду із прав людини, висловленої у чисельних рішення Суду («Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП повинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції. Так, у рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Російської Федерації» та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок підбурювання із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Беручи до уваги усі наведені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що матеріали справи підтверджують доводи сторони захисту про провокацію з боку поліції, внаслідок якої відбулось складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Оскільки, суд апеляційної інстанції встановив обставини, які з урахуванням наведеної практики Конституційного суду України та ЄСПЛ виключають притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке його підбурили працівники поліції, то провадження у цій справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б. — задовольнити.
Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя