Єдиний унікальний номер 341/2291/25 
Номер провадження 1-кп/341/101/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року        місто Галич 
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025 № 12025091140000222 за обвинуваченням
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , учня 11-го класу Бурштинського ліцею № 2, громадянина України, не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,
за участю:
прокурора: ОСОБА_4 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника- адвоката: ОСОБА_6 ,
служба у справах дітей: представник за довіреністю: ОСОБА_7 ,
інспектора ювенальної поліції: представник ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,
в с т а н о в и в :
19.11.2025 о 00-10 годин неповнолітній ОСОБА_3 прийшов до піцерії «Пульчінела», за адресою: вул. Січових Стрільців, 29 в м. Бурштин, яку відвідував напередодні з метою придбати піцу, достовірно знаючи, що піцерія працює з 10-00 годин до 22-00 годин. Підійшовши до приміщення піцерії, яка на той час вже не працювала, а робочий персонал здійснював прибирання, побачив, що двері у приміщення піцерії не зачинені на замок, потягнув їх на себе та зайшов всередину закладу. Перебуваючи у приміщенні піцерії, ОСОБА_3 побачив за барною стійкою грошові кошти, отримані за реалізацію продукції піцерії, які вирішив таємно викрасти. 
Реалізуючи намір, ОСОБА_3 під час дії Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно викрав з пластикової коробки на столі барної стійки грошові кошти у сумі 18123,0 гривні, частину з яких поклав у ліву кишеню своїх штанів, а іншу частину тримав у руках. 
Виконавши таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_3 з викраденими грошовими коштами направився до виходу приміщення піцерії, проте його умисел не був доведений до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки поблизу виходу з закладу був зупинений його працівниками, які виявили у ОСОБА_3 грошові кошти та викликали працівників поліції. 
В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину за вищевказаними обставинами та пояснив, що 18 листопада 2025 близько 00 год зайшов в піцерію "Пульчинелла", що в м. Бурштин, яка вже була закрита, але двері не були зачинені на замок. Зайшовши в темне приміщення піцерії, почув, що в іншій кімнаті закладу є люди, не звернув увагу та пішов прямо до барної стійки, де знайшов коробочку з грошима. Гроші забрав, поділив, взявши частину в руки та частину поклав в кишеню. Вийшовши з-за барної стійки, направився до виходу, але в коридорі зіткнувся з працівницею закладу, яка вийшла з іншої кімнати піцерії. Вийшли і інші люди з кімнати. Перевірили касу, після чого віддав всі гроші, що збрав за барною стійкою. Викликали поліцію. У скоєному щиро розкаявся та зазначив, що йому соромно за вчинене, запевнив, що вподальшому такого ніколи не повториться. Викрадені кошти були одразу повернуті. Просив суворо його не карати. 
Законний представник, мама обвинуваченого, у судовому засіданні запевнила, що син зробив належні висновки. Просила врахувати, що син взагалі виховується у неповній сім`ї, на той час був під наглядом старшої сестри, яка не змогла проконтролювати поведінку брата. Просила також врахувати молодий вік сина та перший такий негативний його досвід. З лютого 2026 року вони з сином проживають у Польщі, він знаходиться під повним її контролем. Після вчинення даного кримінального правопорушення з сином проведені бесіди щодо недопущення подібного надалі. Просила суворо його не карати, враховуючи вік сина та обставини скоєного.
Потерпіла в судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву, за якою просила справу розглядати у її відсутність, будь-яких претензій до ОСОБА_3 не має. В питанні щодо міри покарання покладалась на розсуд суду.
Представник служби у справах дітей у судовому засіданні просила суворо ОСОБА_3 не карати, враховуючи його позитивну характеристику та відсутність на будь-яких обліках щодо попередження вичнення кримінальних правовопрушень.
Представник ювенальної поліції в судовому засіданні вважала також за можливе суворо не карати обвинуваченого. 
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо розгляду справи без участі потерпілої, дотримуючись вимог ст. 325 КПК України, вирішив про проведення судового розгляду без її участі.
Суд вважає обвинувачення доведеним, а установлені судом обставини підтверджуються сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.
Відповідно до протоколу про прийняття заяви від 19.11.2025 року ОСОБА_9 звернулась про кримінальне правовопрушення, що 19.11.2025 о 00:11 невідомий чоловік зайшов в приміщення піцерії в м. Бурштин та викрав з каси грошові кошти в сумі 18123 грн. (а.с.69)
Даними протоколу огляду приміщення піцерії " ОСОБА_10 від 19.11.2025 та фототаблицями до нього підтверджено обставини, викладені у заяві ОСОБА_9 про скоєння крадіжки грошових коштів з каси піцерії (а.с. 70-78)
Постановами від 19.11.2025, 22.11.2025 грошові кошти в сумі 18123 гривні, цифровий носій інформації DVD-R диск із відеозаписами з камер відеоспостереження піцерії " ОСОБА_11 " визнано речовими доказами (а.с. 79)
Даними огляду відеозаписів з камер відеоспостереження піцерії "Пульчинела", що в м. Бурштин по вул. Січових Стрільців, 29 підтверджено обставини, за якими ОСОБА_3 у темряві за барною стійкою піцерії шукає грошові кошти, знаходить їх, кладе в кишені штанів, йде до виходу, але зупиняється працівниками піцерії (а.с.83-88)
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працює в піцерії " ОСОБА_11 " шеф-кухарем, де в листопаді 2025 залишились в закладі після закриття (22-00) готуватися до банкету на наступний день. Виходячи десь 23-30 з банкетного залу піцерії, в темному коридорі зустріла хлопця (пізніше дізналась, що це ОСОБА_13 ), який тримав гроші в руці і йошов в напрямку виходу. На питання "що він тут робить", відповів "хотів замовити піцу". Гроші сказав, що знайшов. Перевірили касу, пуста, після чого викликали поліцію. У хлопця знайшли близько 18 тис. грн. в кишені та в руках. Він був спокійний , не агресував. За ним прийшла сестра, разом чекали поліцію.
Свідок ОСОБА_14 , яка працює сушистом в піцерії " ОСОБА_11 " пояснила, що в листопаді 2025 після закриття закладу ще знаходились на роботі, готувалися до банкету. При виході з банкетного залу ОСОБА_15 зупинила хлопця в коридорі, який тримав в рукав велику суму грошей. Перевірила касу за барною стійкою, грошей зилишилось тільки десь 250 грн.. Викликали поліцію, у хлопця знайшли майже 18 тис. грн.
Свідок ОСОБА_16 пояснив, що в листопаді 2025 близько 00 год. прийшов за своєю дівчиною ОСОБА_17 в піцерію "Пульчинелла". Знаходячись в приміщенні банкетного залу, ОСОБА_15 помітила чиюсь тінь, вийшла в коридор, де зіткнулась з хлопцем, в руках якого була велика кількість грошей. ОСОБА_17 перевірила касу піцерії, яка була пуста. У хлопця знайшли майже 18 тис. грн, серед яких 200 грн. - його власних. Викликали поліцію. 
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і неповнолітнім обвинуваченим не оспорюються.
Надані обвинуваченим в судовому засіданні показання відповідають обставинам справи. 
Суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому в умовах воєнного стану і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом, окрім вимог ст. 50 КК Украіни, враховуються особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.
Вивченням особи  ОСОБА_3  встановлено, що раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався; на момент скоєння злосину проживав з сестрою. ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, що судом визнається як обставини, що пом`якшують покарання.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. 
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Про щире каяття ОСОБА_3  свідчить його поведінка під час судового розгляду, коли він з`являвся в кожне судове засідання, виконував свої процесуальні обов`язки, надавав суду покази та визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, повністю відшкодувала потерпілій спричинену шкоду, що підтверджується заявою ОСОБА_9 , яка знаходиться в матеріалах справи. 
Відповідно до досудової доповіді  ОСОБА_3 проживає у хороших соціально-побутових умовах, має власну кімнату у квартирі, всім необхідним забезпечений. Навчається в Бурштинському ліцеї імені О. Басараб з першого класу. Мав середній рівень навчальних досягнень. Навчався в міру своїх сил і в залежності від зацікавлення темою предмета. Часто не виконував домашні завдання, на уроках був не зібраний, правила поведінки не завжди свідомо виконував, проте на зауваження вчителів реагував адекватно, до вчителів ставився із повагою, в колективі класу займав позицію прийнятного, стосунки з однолітками дружні, товариський, мас багато друзів серед учнів класу. Не систематично відвідував уроки, тому часто без поважних причин заняття пропускав. За час навчання проявив себе як учень з достатнім рівнем навчальних досягнень. Він фізично здоровий, емоційно зрілий на свій вік. Загальний рівень розвитку середній. 
Згідно з інформацією, отриманою з підрозділу ювенальної превенції відділення поліції № 3 (м. Галич) ОСОБА_3 на профілактичному обліку не перебуває. Відповідно до інформації служби у справах дітей Бурштинської міської ради ОСОБА_3 не перебуває і раніше не перебував на жодному з обліків в службі у справах дітей. Виховується у неповній сім`ї, рідні приділяють увагу вихованню неповнолітнього, підтримують зв`язок із школою. Психологічна атмосфера в родині характеризується як позитивна. Відносини з батьками добрі, підтримують ОСОБА_18 та допомагають. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення низька. 
При призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови її життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
ОСОБА_3 на обліках у службі у справах дітей та ювенальній поліції не перебував, на момент скоєння кримінального правопорушення - злочину проживав зі старшою сестрою, де скарги від жителів міста та сусідів на нього не поступали; є учнем 11-класу Бурштинського ліцею № 2, за характеристикою ліцею пропустив багато занять без поважних причин, тому нечасто виконував домашні завдання. Адекватно реагує на зауваження вчителів та однокласників. Рівний у відносинах з усіма. Мама не цікавилася навчанням та поведінкою ОСОБА_18 , батьківські збори відвідувала сестра, отже фактично неповнолітній виховувався сестрою. З лютого 2026 року проживає з мамою у Польщі.
Вирішуючи питання про призначення покарання  ОСОБА_3 , який вчинив злочин, будучи неповнолітнім, суд враховує, що при здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх необхідно забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 року ("Пекінські правила").
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Тобто при застосуванні вказаної норми кримінального закону встановлені судом обставини, що пом`якшують особі покарання, мають знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, причому знижувати істотно, тобто настільки, що призначення винному навіть мінімального покарання (виду і розміру) в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України було б явно недоцільним.
Перелік обставин, які пом`якшують покарання, визначений ч. 1 ст. 66 КК України. При цьому ч. 2 ст. 66 КК України встановлено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла претензій до обвинуваченого не має у зв`язку з відшкодувуанням збитків; підстав, що обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено. ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надавав показання щодо обставин вчинення злочину, які відповідають обставинам, що викладені в обвинувальному акті; має юний вік та вперше притягається до будь-якої відповідальності, на обліках у службі у справах дітей та ювенальній поліції не перебував та не перебуває; на час скоєння злочину проживав та фактично виховувався старшою сестрою ОСОБА_19 , 2001 року народження, при цьому має вцілому позитивну характеристику з місця навчання. ОСОБА_3 та його матір ОСОБА_5 зробили для себе належні висновки та на час розгляду справи в суді, з лютого 2026 року син проживає з матір`ю. 
Ураховуючи вказане, суд вважає, що вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання, із урахуванням наведених даних про особу неповнолітнього та встановлених судом обставин справи, слід визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого виду покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей- правопорушників.
В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи, державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Крім того, суд повинен ухвалювати судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України. При цьому суд при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи зобов`язаний суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин (ст. ст. 2, 18, 50 КК). Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.
Отже, призначаючи покарання, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, враховуючи вимоги ст. 99 КК України, дані про особу обвинуваченого; його відношення до скоєного; конкретні обставини, за яких вчинений злочин, а також наявність у ОСОБА_3 власних коштів на рахунку в АТ КБ "ПриватБанк", на яке може бути звернене стягнення, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.
На переконання суду таке покарання з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, особливостями кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачених розділом ХV КК України та відповідає основній його меті як заходу примусу та за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжні заходи в ході досудового розслідування до обвинуваченого не застосовувались.
Керуючись ст. ст. 99,100, 124, 369, 370-374, 376,  КПК України, розділом ХV КК України, суд,
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому, із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Речові докази:
- грошові кошти в сумі 18123 грн. - вважати повернутими власнику;
-DVD-R диск із відеозаписами з камер відеоспостереження піцерії "Пульчинелла" -- зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
  Суддя	ОСОБА_20