ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа №440/447/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Кукоби О.О., 
за участю:
секретаря судового засідання – Лазебної А.В.
та представників сторін:
від позивача – Антощук Л.П., 
від відповідача – Хлестунов О.Г.,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стасі Насіння" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позовних вимог та їх обґрунтування.  

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стасі Насіння" (надалі - позивач, ТОВ "Стасі Насіння") звернулось до суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (надалі також відповідач, Управління), у якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.01.2026:
- №1/3500070123 (форма "Р"), прийнятого на підставі висновків Акта документальної планової виїзної перевірки від 09.12.2025 № 517/35-00-07-01-05/33933736, в частині 4 800 781,25 грн (3 840 625 грн основного платежу та 960 156,25 грн штрафних санкцій);
- №2/3500070123 (форма "ПН"), прийнятого на підставі висновків Акта документальної планової виїзної перевірки від 09.12.2025 № 517/35-00-07-01-05/33933736, в частині 49 412,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Стасі Насіння" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2018 по 30.06.2025. Позивач стверджував, що ним у повній мірі дотримані вимоги чинного законодавства, тоді як висновки податкового органу ґрунтуються на хибному розумінні норм права та спростовуються наявними у платника податку первинними документами. 

2. Позиція відповідача. 

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 3, а.с. 25-31/. Свою позицію мотивував посиланням на висновки, наведені в акті від 09.12.2025 №517/35-00-07-01-05/33933736 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Стасі Насіння" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2018 по 30.06.2025. 

3. Процесуальні дії у справі, заяви учасників справи. 

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 
Представник позивача у відповіді на відзив наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що доводи податкового органу про вчинення ТОВ "Стасі Насіння" порушень податкового законодавства вважає безпідставними та надуманими /т. 3, а.с. 36-42/.
Представник відповідача у запереченні на відповідь зазначив, що позовні вимоги ТОВ "Стасі Насіння" вважає безпідставними та необґрунтованими /т. 18, а.с. 149-152/.
У підготовчому засіданні 26.03.2026 суд відповідно до частини сьомої статті 243 КАС України постановив ухвалу (без оформлення окремого документа) про закриття підготовчого провадження та призначення справу до розгляду по суті /т. 18, а.с. 222/.
У судовому засіданні 14.05.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача - проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. 

Обставини справи 

ТОВ "Стасі Насіння" у визначеному законом порядку зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків, що не оспорюється сторонами. 
Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Стасі Насіння" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.06.2025, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 30.06.2025. 
За результатами документальної планової виїзної перевірки складено акт від від 09.12.2025 №517/35-00-07-01-05/33933736 /т. 1, а.с. 47-164/, за висновками якого, окрім іншого, встановлено такі порушення: 
- пп. б) п.185.1 ст.185, пп. г) пп.186.2.1 п.186.2 ст.186, п.187.1, п.187.8 ст.187, п.189.9 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, п.6 розділу ІІІ, п.3, п.7 розділу V Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» із змінами, що призвело до заниження сплати податку на додану вартість до бюджету на загальну суму 4 417 229,00 грн; 
- п. 201.1, п. 201.7 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме: не виписані та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на операції з надання послуг з збирання врожаю кукурудзи в качанах та послуг з фізичної охорони посівів на полях виробникам - власникам посівів на полях та врожаю кукурудзи на загальний обсяг операцій 19 203 125,03 грн (у тому числі ПДВ на суму 3 840 625,00 грн).
Позивач не погодився з наведеними вище висновками перевірки та 22.12.2025 надав податковому органу заперечення /т. 1, а.с. 166-181/.
Управління листом від 30.12.2025 за вих.№3932/6/35-00-07-02-10 повідомило ТОВ "Стасі Насіння" про залишення висновків акта перевірки без змін, а заперечення - без задоволення /т. 1, а.с. 183-192/.
На підставі висновків акта перевірки відповідач 02.01.2026 сформував податкові повідомлення-рішення: 
- №1/3500070123 про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість загалом у розмірі 5 509 561,25 грн, з них: 4 407 649,00 грн - основний платіж, 1 101 912,25 грн - штрафна (фінансова) санкція /т. 1, а.с. 194-198/;
- №2/3500070123 про застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до статті 120-1 ПК України у розмірі 62 283,92 грн /т. 1, а.с. 200-204/.
Позивач частково не погодився із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду з цим позовом. 

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (надалі - ПК України). 
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику /пункт 1.1 статті 1 ПК України/. 

Зокрема, як визначено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У силу підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу. 
За змістом підпунктів "а", "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: 
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; 
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до абзацу першого пункту 189.9 статті 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. 
За правилами підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). 
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За приписами абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. 
Згідно з абзацами першим, четвертим пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.
У разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень. 

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі позивач оспорює правомірність податкових повідомлень-рішень про донарахування грошових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість та застосування штрафних фінансових санкцій за не виконання обов`язку щодо складення та реєстрації у ЄРПН податкових накладних, що надіслані йому за результатами документальної планової виїзної перевірки. 
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку /частина друга статті 2 КАС України/. 
Порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідач вбачав у безпідставному відображенні в податковому обліку операцій з придбання послуг зі збирання врожаю кукурудзи в качанах та послуг з фізичної охорони посівів на полях.
Так, відповідач зазначив, що ТОВ "Стасі Насіння" укладені однотипні договори про виробництво та купівлю-продаж насіння PIONEER з виробниками.
За умовами договорів насіннєва сировина - гібридне насіння, яке вирощене з Батьківського насіння для Компанії відповідно до умов цього договору. 
ТОВ "Стасі Насіння" (Компанія) передає у користування сільгоспвиробникам (Виробник) батьківське насіння, що не являється продажем. Право власності на батьківське насіння залишається за PIONEER, її материнськими компаніями, або афільованими особами.
Умовами договорів передбачені обов`язки сільськогосподарського виробника: визначити поля для посівів; надати безперешкодний доступ персоналу Компанії здійснювати вибірку, перевіряти поле, тощо; постачати Насіннєву сировину, призначену Компанією, і тільки Компанії; надавати безперешкодний доступ для можливості збирання насіннєвої сировини; слідувати всім інструкціям Компанії відповідно до договору та додатків. 
Виробник зобов`язується вирощувати на своїх власних або орендованих полях Насіннєву сировину з наданого Компанією батьківського насіння відповідно до Договору та доручень Компанії, а також продавати насіннєву сировину у виключну власність Компанії. 
Виробник не має права накласти обтяження на зерно, урожай чи права належні Виробнику відповідно до договору, так як всі результати взаємовідносин за договором цілком і повністю належать Компанії. 
Своєю чергою, Компанія зобов`язана: надати Виробнику Батьківське насіння; надати технічні інструкції для виконання договору. 
Виробник повинен нести всі ризики втрат стосовно фактичних витрат Батьківського насіння та Насіннєвої сировини, коли вони знаходяться у користуванні та під контролем Виробника. Ризик переходить до Компанії, коли вона заволодіває Насіннєвою сировиною у будь-якій формі. 
Збирання врожаю організовується Компанією та виконується спеціальною збиральною технікою Компанії. Виробник забезпечує працівників для якісного навантаження початків кукурудзи. 
Уся вирощена Виробником за цим договором Насіннєва сировина належить Виробнику як користувачу або власнику земельних ділянок, на яких вирощена Насіннєва сировина, згідно з положеннями Земельного кодексу України, однак з обмеженнями згідно цього договору. Виробник передає право власності на весь урожай виключно Компанії одразу після отримання лабораторних результатів обрушеного насіння стосовно його відповідності стандартам Договору. 
Компанія доставить весь урожай Насіннєвої сировини з поля до заводу. Обрушене насіння виробляється з поставленої Виробником Насіннєвої сировини, з якої відбираються зразки для Лабораторії. 
Усі витрати пов`язані з виробництвом Насіннєвої сировини, які прямо не зазначені в договорі, як такі що покриває Компанія, покриває Виробник (підготовка ґрунту, сівба, витрати на пестициди, добрива, культивація, зрошення, прополювання, видалення волоті, тощо). 
Зобов`язання Компанії - надання Батьківського насіння та консультування його стосовно технологій сівби, вирощування, догляду, збирання врожаю та перевезення Насіннєвої сировини; технічна (технологічна) допомога, інструктаж, надання агрономічної підтримки. 
Компанія повинна контролювати та координувати діяльність зі збору врожаю виробленої Насіннєвої сировини. 
Сторони можуть погодити, що відповідальність за організацію та збір врожаю буде нести Виробник (через укладання додаткової угоди та оплати Виробнику послуг збору урожаю). 
Остаточний розрахунок складається сторонами після первинної обробки та зважування фактично отриманої очищеної насіннєвої сировини.
Аналізуючи наведені умови договорів, відповідач зауважив, що ТОВ "Стасі Насіння" лише організовує, координує та контролює діяльність зі збору врожаю. 
Відповідач зазначив, що ним на адресу виробників (ТОВ «А.Т.К» (код ЄДРПОУ 32826820), ТОВ «АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД» (код ЄДРПОУ 38739629), ТОВ «НВП «ІНТЕРАГРОСЕРВІС» (код ЄДРПОУ 21075290), ТОВ «АР БОРИСПІЛЬ» (код ЄДРПОУ 37747547), ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 31622816), СТОВ «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ» (код ЄДРПОУ 25207363)) надіслані запити про надання інформації та документального підтвердження, зокрема, з таких питань: хто несе витрати, пов`язані з: посівом та зрощенням урожаю (підготовка земель до сівби, внесення добрив, охорона полів, польові роботи тощо); по збиранню врожаю з полів (чиєю технікою та працівниками); по доставці врожаю з полів до місць зберігання або виробництва; кому належить право власності на зібраний врожай (біологічний актив). 
Від ТОВ «А.Т.К» (№26/11-27 від 26.11.2025), ТОВ «АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД» (№273 від 26.11.2025), ТОВ «НВП «ІНТЕРАГРОСЕРВІС» (№01-023 від 25.11.2025), ТОВ «АР БОРИСПІЛЬ» (№25/11-2025 від 25.11.2025), отримано відповіді, в яких зазначено, що: витрати, пов`язані з підготовкою до сівби, внесення і закупівля добрив, охорона полів, зрошення посівів, видова прополка/знищення нетипових рослин, видалення волоті, прополювання, пов`язане зі знищенням батьківських рядків, навчання персоналу несе виробник; збирання врожаю з полів здійснює ТОВ "Стасі Насіння" спеціальною збиральною технікою, з залученням техніки виробника для транспортування зібраного врожаю, навантаження та розвантаження; доставку врожаю з полів здійснює ТОВ "Стасі Насіння"; уся вирощена насіннєва сировина належить виробнику, який передає право власності на весь урожай виключно ТОВ "Стасі Насіння" одразу після отримання лабораторних результатів.
Зосередившись на моменті переходу права власності на врожай (отримання лабораторних результатів обрушеного насіння стосовно його відповідності стандартам Договору), відповідач вважав, що придбані позивачем послуги зі збирання врожаю кукурудзи в качанах та послуги з фізичної охорони посівів на полях безпосередньо не пов`язані з господарською діяльністю позивача, оскільки стосуються вирощування сільськогосподарської продукції, що за умовами договорів є обов`язком сільськогосподарських виробників. 
Зокрема, відповідач вказав, що інформація, надана виробниками підтверджує перехід права власності на врожай до ТОВ "Стасі Насіння" одразу після отримання лабораторних результатів такого насіння. При цьому, лабораторному дослідженню підлягає обрушене насіння, після його первинної обробки. 
З урахуванням наведеного відповідач вважав, що до моменту отримання лабораторних результатів насіння право власності на таке насіння у позивача відсутнє, а тому ТОВ "Стасі Насіння" не може нести витрати зі збору врожаю, оскільки згідно з умовами Договорів з виробниками, біологічні активи на полях не належать ТОВ "Стасі Насіння".
Однак, перевіркою встановлено врахування ТОВ "Стасі Насіння" у складі податкового кредиту податкових накладних з номенклатурою: "Збирання урожаю кукурудзи в качанах" від постачальників: Іноземне підприємство "Агросистем Інвест Україна" (код ЄДРПОУ 33497497) та Дочірнє підприємство "Агрофірма "Іскра" (код ЄДРПОУ 31214624) на загальну суму 20 870 903,72 грн, зокрема ПДВ - 3 478 483,95 грн. 
Крім того, у ході перевірки встановлено врахування ТОВ "Стасі Насіння" у складі податкового кредиту податкових накладних з номенклатурою: "Послуги фізичної охорони (забезпечення збереження посівів сільгосп. культур (соняшника, кукурудзи торгової марки "Піонер"), на полях замовника)" від постачальника ТОВ "СБ Шквал" (код ЄДРПОУ 37135643) загалом у розмірі 2 172 846,31 грн, зокрема ПДВ - 362 141,05 грн. 
Враховуючи вищевикладене, відповідач дійшов висновку, що ТОВ "Стасі Насіння" відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України та в порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ на вартість послуг зі збирання врожаю кукурудзи в качанах та послуг з фізичної охорони посівів на полях, наданих виробникам - власникам посівів на полях та врожаю кукурудзи на загальну суму 3 840 625,00 грн.
Також відповідач вважав, що ТОВ "Стасі Насіння" порушено п. 201.1, п. 201.7 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що тягне за собою застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних відповідно до п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України. 
Натомість позивач стверджував, що послуги з охорони полів та зі збору урожаю придбавались для використання та у межах його господарської діяльності, аргументуючи це тим, що господарська діяльність включає в себе не лише безпосередньо реалізацію товарів, робіт, послуг, але й інші дії, спрямовані у подальшому на таку реалізацію. 
На переконання позивача, аналіз припису пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає підстави для висновку, що господарською діяльністю є не лише безпосередньо продаж позивачем продукції, виготовленої із насіннєвої сировини, але й усі попередні дії позивача, спрямовані на досягнення економічного ефекту. 
При цьому, відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст.14 ПК України економічний ефект може передбачати не лише приріст активів платника податків та/або їх вартості (збереження активів платника, створення умов для приросту активів, створення умов для збереження активів платника податків та/ або їх вартості в майбутньому).
Оцінюючи наведені доводи сторін, суд виходить з таких міркувань. 
Суд зауважує, що під терміном "господарська діяльність" з метою застосування норм ПК України розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України). 
Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності. 
Відповідно до підпункту 14.1.231 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. 
Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. 
При цьому не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. 
Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети слідує, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. 
Тобто наведене вище є підставою для висновку, що не є господарською діяльністю операція, яка позбавлена розумної економічної причини, та сформована лише з метою отримання податкових вигод. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку. 
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції. 
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №160/1446/19, від 24.08.2023 у справі №440/2552/20, що враховані судом на підставі приписів частини п`ятої статті 242 КАС України. 
Сталим та послідовним також є підхід Верховного Суду, за яким правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкової вигоди виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. 
Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкової вигоди, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. 
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів. 
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд враховує, що ТОВ "Стасі Насіння" здійснює господарську діяльність за кодами КВЕД 01.11 "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур" (основний), 01.64 "Оброблення насіння для відтворення", 46.21 "Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин", 47.76 "Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах", 52.10 "Складське господарство", 70.22 "Консультування з питань комерційної діяльності й керування", 72.19 "Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук". 
У процесі господарської діяльності позивач залучає сільськогосподарських виробників з метою вирощування насіннєвої сировини.
За умовами договорів з Виробниками про виробництво та купівлю-продаж насіння, Позивач передає Виробникам у користування батьківське насіння – власні сорти насіння батьківської та материнської форми, які використовуються для виробництва насіннєвої сировини. Виробник використовує отримане у користування батьківське насіння для вирощування насіннєвої сировини на власних або орендованих полях з дотриманням технології, передбаченої Договором та Додатком "А" до Договору. 
Після вирощування насіннєвої сировини Позивач здійснює збір урожаю з полів Виробника. 
При цьому, положеннями Договорів з Виробниками передбачається можливість залучення до збору техніки Виробника для завантаження та транспортування насіннєвої сировини до виробничого комплексу позивача. 
На виробничому комплексі позивача здійснюється первинна обробка насіннєвої сировини, яка включає у себе, зокрема, прийомку, обмолот та сушку. 
Після первинної обробки насіннєвої сировини здійснюється забір зразків для лабораторних аналізів. Після отримання результатів лабораторних аналізів право власності на насіннєву сировину переходить до позивача і в подальшому перероблюється на потужностях виробничого комплексу Позивача для виробництва високоякісного насіння торгової марки Pioneer. 
Представники ТОВ "Стасі Насіння" у письмових заявах по суті справи, а також у судових засіданнях пояснили, що позивач у межах своєї господарської діяльності залучає послуги ТОВ "СБ Шквал" з фізичної охорони посівів під час збору урожаю та його транспортування до виробничого комплексу. Відповідно до умов договорів охорони /т. 2, а.с. 22-123, охорона здійснюється шляхом цілодобового контролю за полями, на яких вирощується насіннєва сировина, під час збору урожаю та забезпечення візуального контролю завантаження сільськогосподарських культур у транспорт перевізника. Зазначені заходи спрямовані на забезпечення схоронності та недопущення втрати насіннєвої сировини під час збору урожаю та його транспортування до виробничого комплексу.
За твердженням представник позивача, ТОВ "Стасі Насіння", як суб`єкт господарювання, має право самостійно визначати вид та обсяг діяльності, яку він бажає здійснювати, а також придбавати послуги, які необхідні для її належного здійснення. Будь-яка підготовча діяльність позивача є складовою господарської діяльності, оскільки вона у цілому направлена на створення умов для подальшої реалізації товарів/послуг та отримання доходу, зокрема, охорона насіннєвої сировини, яка у подальшому буде передана у власність позивача, і з якої позивач виготовлює продукцію для продажу. 
Крім того, як зауважили представники позивача, ТОВ "Стасі Насіння" включає вартість послуг із охорони посівів до собівартості продукції, виробленої із насіннєвої сировини, що також доводить зв`язок таких послуг із господарською діяльністю Товариства, тоді як відповідач належним чином не дослідив зазначене питання під час перевірки. 
Позивач під час перевірки пояснював необхідність придбання послуг з охорони посівів. Так, у відповідь на запит відповідача ТОВ "Стасі Насіння" листом від 01.12.2025 №480-25 повідомило, що "витрати з охорони не пов`язані з виробництвом насіннєвої сировини; це витрати, пов`язані з безпекою вантажу, контролем та збереженням цілісності насіннєвої сировини, її оригінальності. На жаль, були випадки на ринку сільськогосподарської продукції, коли під час навантаження та транспортування вантажу, було зроблено підміну товару". 
За твердженням позивача, придбання послуг з охорони посівів та врожаю пов`язане з наявність у нього обґрунтованих побоювань, що насіннєва сировина може бути підмінена, пошкоджена або втрачена під час її навантаження та транспортування. А тому, залучення охорони було необхідне для забезпечення збереження активу, який позивач планував отримати і використати у власній господарській діяльності.
Позивач звертав увагу на те, що на момент залучення охорони посівів насіннєва сировина уже вирощена, і відбувається збір урожаю та його подальше транспортування. Відповідно до п. 1.10.4 додатку "А" до Договору "Компанія доставить весь урожай Насіннєвої сировини з поля до насіннєвого заводу (вул. Яблунева, буд. 3, село Стасі, Полтавський район, Полтавська область) або за іншою адресою, яку вкаже Компанія". Тобто, послуги охорони надавалися, зокрема, під час транспортування насіннєвої сировини, що є обов`язком позивача. 
Суд враховує, що придбання позивачем послуг з охорони посівів та врожаю, супроводу вантажу підтверджено залученими до матеріалів справи копіями договорів охорони з додатковими угодами, звітів про результати наданих послуг, актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), актів звіряння розрахунків /т. 2, а.с. 22-134/. 
Зазначені документи були надані податковому органу під час перевірки, досліджені ревізорами-інспекторами, а в Акті перевірки відсутні висновки про їх невідповідність вимогам чинного законодавства. 
Оцінюючи доводи відповідача про ймовірність формування витрат з придбання послуг, як позивачем, так й виробниками, що фактично могло призвести до зменшення податкового навантаження на хоча б одного з учасників операцій та штучного завищення витрат з метою заниження відповідних податкових зобов`язань, суд зазначає, що вони носять форму припущення. 
Так, відповідач у ході проведення перевірки позивача не вчиняв дій щодо проведення зустрічних звірок виробників, за результатами яких можливо було б встановити факт придбання аналогічних послуг виробниками і, як наслідок, штучного збільшення собівартості виробленої продукції чи безпідставного заниження податкових зобов`язань. 
З цих підстав суд визнає недоречними посилання відповідача на відповіді виробників (ТОВ "А.Т.К" (№ 26/11-27 від 26.11.2025), ТОВ "АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД" (№ 273 від 26.11.2025), ТОВ "НВП "ІНТЕРАГРОСЕРВІС" (№ 01-023 від 25.11.2025), ТОВ "АР БОРИСПІЛЬ" (№ 25/11-2025 від 25.11.2025)) щодо наявності у них обов`язку з охорони полів, оскільки у ході перевірки не встановлено, які саме послуги з охорони полів були фактично виконані виробниками. 
При цьому суд вкотре звертає увагу на доводи позивач про недоведеність дублювання таких послуг та придбання ним послуг з охорони посівів та врожаю (зокрема, під час його збирання та транспортування до місця призначення), що не є тотожним охороні полів. 
У контексті наведеного суд визнає доречним посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.10.2023 у справі №826/9671/18, де зазначено: "контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо)".
Так, позиція податкового органу у спірних відносинах фактично зведена до піддання сумніву економічної доцільності придбання позивачем послуг та твердження про непов`язаність таких послуг з господарською діяльністю позивача, тоді як реальність їх придбання, що підтверджено належним чином складеними первинними документами, податковий орган сумніву не піддавав. 
За вищевикладених обставин, суд погоджується з доводами позивача, що придбання ним послуг з охорони посівів та врожаю, а також супроводу вантажу спрямоване на забезпечення отримання активу – насіннєвої сировини, використання якого у господарській діяльності у подальшому сприяло отриманню прибутку. 
Суд зауважує, що придбання таких послуг, з огляду на вищеописаний специфічний характер господарської діяльності позивача, є звичайною практикою, тоді як відповідач не довів відсутність ділової мети придбання послуг з охорони посівів та факту їх використання в операціях, що не є господарською діяльністю позивача.
Також відповідач, з огляду на зайняту ним позицію щодо наявності (в силу умов договорів вирощування врожаю) обов`язку з охорони полів у виробників, не дослідив та не встановив фактів придбання відповідних послуг виробниками, за наслідком чого можливо було б стверджувати про подвійне врахування господарських операцій одного виду у процесі вирощування врожаю. 
Щодо придбання позивачем послуг зі збирання врожаю, суд враховує такі обставини. 
Позиція податкового органу у відповідній частині фактично зводиться до того, що відповідні послуги надані безпосередньо виробникам, внаслідок чого не пов`язані з господарською діяльністю позивача. 
Проте такі доводи відповідача є хибними, оскільки відповідно до умов договорів та додатку "A" саме позивач є відповідальним за збір урожаю. Так, положення п. 2.8 додатку "A" до договору передбачають, що "Компанія повинна контролювати та координувати діяльність зі збору врожаю виробленої Виробником за цим Договором Насіннєвої сировини". 
Тобто, обов`язок забезпечення збору врожаю покладається саме на позивача. 
Зазначеному обов`язку позивача кореспондує обов`язок Виробників надавати безперешкодний доступ для можливості збирання насіннєвої сировини, передбачений п. 8 Договору. 
Додатково, п. 2.9 додатку "A" до договору передбачає, що "Сторони можуть погодити, що відповідальність за організацію та збір врожаю буде нести виробник. У такому випадку Сторони мають укласти додаткову угоду та Компанія додатково сплачує Виробнику 965 гривень без ПДВ/ за гектар за організацію та збір врожаю". 
Крім того, положеннями п. 1.10.1 додатку "A" до договору передбачено, що "збирання врожаю організовується Компанією та виконується спеціальною збиральною технікою Компанії".
При цьому, у договорі та додатку "A" відсутня заборона використовувати техніку, що не належить позивачу на праві власності, а залучена від третіх осіб. Тобто, цитоване положення додатку "A" до договору допускає використання техніки третіх осіб.
Аналізуючи наведені приписи договорів суд погоджується з доводами позивача, що первинно обов`язок організації збору врожаю лежить на позивачу, і лише за окремим погодженням (та укладенням відповідної додаткової угоди) такий обов`язок може бути покладено на виробника. 
Однак, відповідач у ході проведення перевірки не встановив наявності таких додаткових угод чи інших обставин, які б свідчили про те, що обов`язок збору урожаю лежить на виробнику.
Суд зауважує, що самого лише факту узгодження договірними сторонами моменту переходу права власності на вирощену продукцію (після збирання врожаю та проведення лабораторних досліджень) недостатньо для безумовного твердження, що всі витрати на вирощування та збирання врожаю несуть виключно виробники. 
Так, суд вкотре зауважує, що умовами договорів вирощування сільськогосподарської продукції не передбачено обов`язку виробників зі збирання врожаю (зокрема, комбайнування кукурудзи в качанах). 
Умовами відповідних договорів передбачено лише обов`язок виробників надати техніку для транспортування зібраного врожаю, навантаження та розвантаження. 
Водночас збирання врожаю з полів здійснює ТОВ "Стасі Насіння" спеціальною збиральною технікою. 
Факт придбання позивачем послуг зі збирання врожаю у ТОВ "Агросистем Інвест Україна" та ДП "Агрофірма "Іскра" підтверджено залученими до матеріалів справи копіями договорів про надання послуг, актів надання послуг, актів звірки взаємних розрахунків /т. 2, а.с. 156-193, 218-238/. 
Акт перевірки не містить зауважень податкового органу щодо змісту та/або форми відповідних первинних документів. 
Так само відповідач не заперечує фактичну можливість надання відповідних послуг обраними позивачем контрагентами, зокрема з огляду на наявні у них виробничі потужності, трудові ресурси, власну чи орендовану техніку тощо.
Щодо доводів відповідача про обов`язок виробників нести витрати зі збору врожаю, оскільки згідно з п. 6.8 додатку "А" до Договору позивач під час розрахунку винагороди Виробника може вираховувати з остаточного розрахунку, зокрема, вартість оренди техніки та використання техніки Компанії для видалення батьківських ліній, суд зауважує, що наведеним положенням, як й іншими пунктами договорів не передбачено надання виробниками саме техніки для збирання врожаю. 

Відсутність у договорах узгодженого сторонами обов`язку із забезпечення виробниками збирання врожаю власною чи орендованою технікою, призначеною саме для збирання врожаю, не дає підстав для висновку, що витрати зі збирання врожаю безпосередньо пов`язані з його вирощуванням та покладаються на виробників.
За наведених обставин, суд погоджується з доводами позивача, що саме ТОВ "Стасі Насіння" було зобов`язане організувати збір урожаю і не було обмежене у можливості залучення третіх осіб та їх техніки до робіт зі збору. 
Своєю сергою, виробники не були зобов`язані надавати відповідну техніку для збору врожаю, а відтак відсутні підстави вважати, що послуги зі збирання урожаю були надані на користь виробників.
А тому, понесення таких витрат позивачем та безпосереднє придбання ним відповідних послуг є обґрунтованим. 
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили. 
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. 
Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує. 
Розглянувши доводи сторін, якими вони обґрунтовують свою позицію під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами обставин щодо правомірності складених податкових повідомлень-рішень в оспорюваній частині. 
Натомість позивач спростував доводи податкового органу про непов`язаність господарських операцій з придбання послуг з охорони посівів, врожаю та супроводу вантажу, а також послуг зі збирання врожаю з господарською діяльністю ТОВ "Стасі Насіння". 
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Стасі Насіння" повністю. 

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 33280,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /т. 1, а.с. 14, 15/.
Суд враховує, що предметом спору у справі №440/447/26 була правомірність податкових повідомлень-рішень, за якими позивачу донараховані грошові зобов`язання зі сплати податків, а також застосовані штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 4850193,75 грн. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Як визначено частиною першою статті 4 названого Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 01.01.2026 - 3328,00 грн. 
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Тож за звернення до суду з цим позовом позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 26624,00 грн (3328,00 грн х 10 х 0,8).
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Зважаючи на задоволення позовних вимог ТОВ "Стасі Насіння" повністю, за рахунок бюджетних асигнувань Управління на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 26624,00 грн. 
Своєю чергою, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. 
Частиною першою статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Таким чином, надмірно сплачений за подання позовної заяви у цій справі судовий збір у розмірі 6656,00 грн (33280,00 грн - 26624,00 грн) належить повернути позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стасі Насіння" задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 02.01.2026:
- №1/3500070123 (форма "Р") в частині збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) загалом у розмірі 4 800 781,25 грн (з них: 3 840 625,00 грн основного платежу та 960 156,25 грн штрафних (фінансових) санкцій);
- №2/3500070123 (форма "ПН") в частині застосування штрафу у розмірі 49 412,50 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стасі Насіння" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 26624,00 грн (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні). 
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Стасі Насіння" з Державного бюджету України частину судового збору, сплаченого на підставі платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 15.01.2026 №160034199, у розмірі 6656,00 грн (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень). 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Стасі Насіння" (код ЄДРПОУ 33933736; вул. Яблунева, 3, с. Стасі, Полтавський район, Полтавська область, 38541). 
Відповідач: Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44131658; вул. Благовіщенська, 30, м. Харків, Харківська область, 61052).
Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року.

Суддя Олександр КУКОБА