ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №577/6702/24 
Номер провадження 22-ц/816/330/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Замченко А. О. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Нагорного Віталія Борисовича
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2025 року в складі судді Потій Н.В., ухвалене в м. Конотоп, повний текст якого складено 10 квітня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
16 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Нагорний В.Б. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 в даному відео розповсюдив на невизначене коло осіб інформацію яка не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі. Тобто здійснив поширення недостовірної інформації. Зазначає, що ОСОБА_2 з жовтня 2020 року по березень 2024 року очолював Роменську районну державну адміністрацію, тобто був політично значущою особою на місцевому рівні, а отже має значну аудиторію, що регулярно відслідковує його численні дописи та відео звернення в соціальних мережах. Твердження відповідача «… ОСОБА_3 – це той, що хліб випікає в Ромнах, той який там звик керувати цими всіма тими політичними діячами, які розкрадали той роменський бюджет для своїх потреб...», на переконання позивача, містить явно негативний характер. Відповідач в своєму твердженні наводить неправдиві факти про те, що ОСОБА_1 є неформальним керівником «політичних діячів» що розкрадали бюджетні кошти для своїх потреб. На думку позивача, відповідач повідомляє про фактичне вчинення позивачем кримінального правопорушення по організації і керуванню злочинним угрупованням по розкраданню бюджетних коштів. Вважає, що інформація, поширена відповідачем виражена у формі фактичного твердження, а не оціночного судження. У висловлюваннях йдеться про дії конкретної особи, що спричиняють конкретні наслідки, тобто, про фактичні обставини, достовірність яких може і мала бути перевірена і підтверджена. Також відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що поширена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. Висловлювання відповідача ганьбить честь та гідність позивача, оскільки в ньому йдеться про порушення ОСОБА_1 не лише норм принципів моралі, а ще й про вчинення ним дій, що можуть характеризуватись як кримінально каране діяння. У даному випадку, поширена недостовірна інформація принижує статус позивача як громадянина в очах суспільства, в колі знайомих, працівників очолюваного ним підприємства.
Посилаючись на вищевикладене, представник ОСОБА_1 – адвокат Нагорний В.Б. просив визнати недостовірною та такою, що ганьбить його честь та гідність інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в прямому ефірі на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook в публічному просторі в мережі Інтернет з 06 хв. 04 сек., де зазначено «..Я б хотів би там підкреслити саме і передати вітання ОСОБА_3 – це той, що хліб випікає в Ромнах, той який там звик керувати цими всіма тими політичними діячами, які розкрадали той роменський бюджет для своїх потреб. Якого я три роки так активно згадував у своїх публікаціях, не давав спокійно жити. Сьогодні його публікації під кожним моїм постом там коментарі…». Зобов`язати ОСОБА_2 в п`ятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили опублікувати спростування на його особистій сторінці у соціальній мережі Facebook в мережі Інтернет в публічному доступі.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Нагорний В.Б., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Нагорний В.Б. зазначає про те, що місцевий суд не розмежував оціночні судження та фактичні твердження, що є ключовим відповідно до практики ЄСПЛ (справа «Лінгенс проти Австрії», № 9815/82, п. 46). Висловлювання ОСОБА_2 мають характер фактичного твердження, оскільки стосуються конкретних дій (керування політичними діячами, розкрадання бюджету), які можуть бути перевірені на достовірність. Відповідач не довів правдивість своїх слів, що є підставою для визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь і гідність позивача. Суд першої інстанції не врахував цю позицію, чим порушив статтю 10 Конвенції, яка вимагає балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації. 
Також вказує на те, що відмова суду у витребуванні доказів та неналежна оцінка акту огляду відеозапису обмежили позивача у реалізації права на захист, гарантованого статтею 6 Конвенції.
Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Нагорного В.Б., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту, складеного 02 січня 2025 року адвокатом Нагорним В.Б., в соціальній мережі Facebook на сторінці з ім`ям користувача « ОСОБА_4 », було переглянуто відео, що розміщене ІНФОРМАЦІЯ_1 (посилання на збережене відео на його сторінці в соціальній мережі: ІНФОРМАЦІЯ_2 на якому автор відео з 06 хвилини 04 секунди по 07 хвилину 3 секунди зазначеного відео вказав: «..Я б хотів би там підкреслити саме і передати вітання ОСОБА_3 – це той, що хліб випікає в Ромнах, той який там звик керувати цими всіма тими політичними діячами, які розкрадали той роменський бюджет для своїх потреб. Якого я три роки так активно згадував у своїх публікаціях, не давав спокійно жити. Сьогодні його публікації під кожним моїм постом там коментарі…» (а.с. 47).
За поясненнями представника позивача, вказаний відеозапис був видалений 28 січня 2025 року.
Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не доведено факт поширення ОСОБА_2 відео в соціальній мережі: https://www.facebook.com/watch/?v=871155481655799, що виключає юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності чи ділової репутації.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ч. 3 ст. 34 Конституції України).
Разом із тим, згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.
Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18).
Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.18).
Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 760/23818/20 (провадження № 61-2235св22) зазначено, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021року у справі № 203/360/20 (провадження № 61-17422св20) зазначено, що законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Для того щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц).
Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відмови місцевого суду у витребуванні доказів, то колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2025 року у підготовчому судовому засіданні клопотання представника позивача про витребування доказів було залишено без розгляду як таке, що подане з порушенням строку, визначеного ч. 2 ст. 83 ЦПК України та не містило обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від позивача. У клопотанні була відсутня інформація (конкретно визначена дата) коли, як стверджує позивач, було видалено інформацію з мережі «Фейсбук» і коли саме про це стало відомо позивачу. Крім того, всупереч вимог п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України до клопотання не було додано доказів - копій відповідних електронних листів адвоката на адреси, зазначені в мережі інтернет для листування з службою підтримки мережі Facebook. Також місцевий суд звернув увагу позивача на те, що у клопотанні не зазначені підстави з яких випливає, що докази заявлені в клопотанні перебувають у володінні розпорядника інформації «MetaPlatforms» і що зазначений розпорядник інформації здійснює контроль або управління Продуктами Мета для користувачів з місцезнаходженням в Україні, виходячи з Умов обслуговування на сайті (а.с. 38).
07 квітня 2025 року у судовому засіданні суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання про витребування доказів щодо створення відео з тих підстав, що представником позивача всупереч п. 3 ч. 2 ст. 84 ЦПК України не наведено підстав з яких випливає, що витребуваний доказ (відео) перебуває саме у розпорядженні «Meta Platforms» (на що місцевий суд вже звертав увагу позивача в ухвалі суду від 18 лютого 2025 року (а.с. 38 на звороті). Водночас згідно Умов обслуговування на сайті: http://www.facebook.com/terms, для користувачів з місцезнаходженням в Україні контроль або управління Продуктами Мета здійснює Meta Platforms, Inc. (Мета Плетформс, Інк.), корпорація, яка заснована та діє відповідно до законодавства Делаверу, Сполучені Штати. Meta Platforms, Inc. є юридичною особою і з якою користувачі в Україні мають договірні відносини. Юридична адреса Meta Platforms, Inc (Віллоу роуд, 1601 Менло Парк, СА 94025 (1601 Willow Road Menlo Park, СА 94025). З клопотанням про витребування доказів у Meta Platforms, Inc. (Мета Плетформс, Інк.) представник позивача не звертався.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що заявником не наведено жодних підстав та не надано доказів, які б підтверджували, що витребуваний відеозапис перебуває або може перебувати у володінні чи розпорядженні саме компанії «Meta Platforms» (як утримувача відповідних платформ чи серверів). Сама лише вказівка на ймовірне розміщення контенту в мережі Інтернет, без належного технічного та правового обґрунтування місця зберігання цих даних, не є достатньою підставою для задоволення процесуального клопотання.
За таких обставин, місцевий суд діяв у межах процесуальних норм, а його висновок про відмову у витребуванні доказів через порушення строку та недоведеність факту перебування відео у розпорядженні «Meta Platforms» є правильним, законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не доведено факт поширення ОСОБА_2 відео в соціальній мережі: ІНФОРМАЦІЯ_2 що виключає юридичний склад правопорушення.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Нагорного Віталія Борисовича залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 квітня 2025 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

А. О. Замченко