ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року   Справа № 902/911/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Петухов М.Г. 
судді Мельник О.В. 
секретар судового засідання Пацьола О.О.
за участю представників:
позивача: Гула А. А. 
відповідача: Томкін О.Ю. адвокат 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 (суддя Виноградський О.Є., м.Вінниця, повний текст складено 20.03.2026)
за позовом Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області 
до відповідача Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” 
про стягнення 1438708,45 грн

Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” про стягнення з ПрАТ “Рамбурс” (зареєстрованого за адресою: проспект Перемоги, б.20 кв. 34, місто Київ, 04116) ЄДРПОУ 22936378, ІПН 229363726598 на користь Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (юридична адреса: вул.В.Липківського, 30, м. Липовець, 22500, код ЄДРПОУ 04325957) безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати за використання земельними ділянками комунальної власності із земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га розташованих за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га розташована за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га розташована за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область шляхом зарахування їх до місцевого бюджету за наступними реквізитами: УК у Липовецькому районі/м. Липовець/18010900; UA768999980334129815000002880, код 37979858 в розмірі 1 438 708,45 грн.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 позов Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” про повернення безпідставно набутого майна (коштів) задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” на користь Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності із земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га розташованої за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га розташованої за адресою: вул. Л.Українки, 5, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га розташованої за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область шляхом зарахування їх до місцевого бюджету за наступними реквізитами: УК у Липовецькому районі/м.Липовець/18010900; UA768999980334129815000002880, код 37979858 в розмірі 1 425 311,85 грн. В частині задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 13 396,60 грн відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суд першої інстанції Приватне акціонерне товариство “Рамбурс” звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Вінницької області від 11 березня 2026 р. у справі №902/911/25 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Рамбурс» на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 13 травня 2026 року.
01 травня 2026 року Липовецькою міською радою Вінницького району Вінницької області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу ПрАТ «Рамбурс» на рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/911/25 від 11.03.2025 року залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/911/25 від 11.03.2025 року, залишити без змін. 
Представник відповідача в судовому засіданні 13.05.2026 у зв`язку з повітряною тривогою на території Вінницької області просив відкласти розгляд справи.
Представник позивача в судовому засіданні 13.05.2026 вважав за можливе здійснювати розгляд справи.
Колегія суддів, у зв`язку з повітряною тривогою на території Вінницької області оголосила перерву в судовому засіданні до 12:00 год 13.05.2026.
Після перерви представник відповідача в судовому засіданні 13.05.2026 просив відкласти розгляд справи з метою забезпечення безпеки представників сторін та суду.
Представник позивача після перерви погодився з твердженням представника відповідача та просив відкласти розгляд справи.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.05.2026 розгляд справи відкладено на 10 червня 2026 року. Витребувано у Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області належним чином завірені копії: рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель: кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець; кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, які діяли у період з 02.03.2023 по 01.06.2025 року.
27 травня 2025 року Липовецькою міською радою на виконання вимог ухвали від 13.05.2026 надано копію рішення Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області 14 сесії 8 скликання від 24 вересня 2018 року № 188 “Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів сіл Росоша та селище Липовець на території Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області”. Поряд з цим, колегією суддів з`ясовано, що вказаним рішенням Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області затверджено базові вартості 1 кв.м. землі, зокрема коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (кф) (Додаток Д технічних документацій з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту сіл Росоша та селища Липовець). Проте, вказаного додатку позивачем суду не надано.
Представник відповідача в судовому засіданні 10.06.2026 підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення.
Представник позивача в судовому засіданні 10.06.2026 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.06.2026 розгляд справи відкладено на 29 червня 2026 року. Витребувано у Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області належним чином завірену копію: додатку Д в якому зазначено коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф) до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту селища Липовець на території Росошанської сільської ради Липовецького району, затверджену рішенням Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області №188 від 24.09.2018; детальний розрахунок нормативної грошової оцінки по земельних ділянкам (окремо) за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га; кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець; кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, за період з 02.03.2023 по 01.06.2025 року (з вказанням відомостей про економіко-планувальну зону; розшифровкою усіх коефіцієнтів застосовані до вказаних земельних ділянок при визначенні їх нормативної грошової оцінки; формулою розрахунку та рештою вихідних даних передбаченою Методикою нормативної грошової оцінки земельних ділянок затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147); у Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” витребувано: детальний контррозрахунок нормативної грошової оцінки по земельних ділянкам (окремо) за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га; кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець; кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, за період з 02.03.2023 по 01.06.2025 року (з вказанням відомостей про економіко-планувальну зону; розшифровкою усіх коефіцієнтів застосовані до вказаних земельних ділянок при визначенні їх нормативної грошової оцінки; формулою розрахунку та рештою вихідних даних передбаченою Методикою нормативної грошової оцінки земельних ділянок затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147). Вказані документи та розрахунки надати суду апеляційної інстанції - до 25.06.2026.
19 червня 2026 року через систему «Електронний суд» Липовецькою міською радою подано заяву на виконання ухвали суду від 10.06.2026, в якій заначено розрахунок безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2023 по 01.06.2025 роки, що становить 1438708,45 грн. До вказаної заяви додано додаток Д в якому зазначено коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф) до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту селища Липовець на території Росошанської сільської ради Липовецького району, затверджену рішенням Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області №188 від 24.09.2018.
22 червня 2026 року примірник вказаної заяви з додатком надійшла до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку.
26 червня 2026 року через систему «Електронний суд» представником Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” адвокатом Томкіним О.Ю. подано заяву на виконання ухвали суду від 10.06.2026, в якій викладено розрахунок нормативної грошової оцінки по земельних ділянкам (окремо) за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га; кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець; кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, за період з 02.03.2023 по 01.06.2025 року. До вказаної заяви представником відповідача додано витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок №285, №286, №287, №288 видані 03.02.2020 відділом у Липовецькому районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецьких районах.
29 червня 2026 року через систему «Електронний суд» представником Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” адвокатом Томкіним О.Ю. подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку подання заяви про виконання ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2026 року.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку заявник посилається на сукупність обставин, які на його думку, об`єктивно перешкоджали своєчасному виконанню ухвали суду. Зокрема, зазначає, що в період з 10 по 25 червня 2026 року у місті Києві неодноразово оголошувалися повітряні тривоги, а в ніч з 14 на 15 червня 2026 року відбулася масована комбінована атака, у зв`язку з чим представник був змушений припиняти роботу над процесуальними документами та переходити до укриття. Крім того, представник вказує, що з 22.06.2026 хворіє на COVID-19, що не дозволяло йому ефективно працювати. Також заявник посилається на технічні проблеми, які виникли наприкінці 25.06.2026 через конфлікт між системою «Електронний суд» та підсистемою «Дія Підпис», унаслідок чого не вдалося своєчасно сформувати, підписати та направити заяву про виконання ухвали суду. За твердженням заявника, лише після усунення зазначених перешкод він зміг сформувати та підписати заяву о 00:02 26.06.2026, направити її сторонам о 00:03 та подати до суду о 00:10 цього ж дня.
Колегія суддів, розглянувши клопотання представника відповідача про визнання поважними причин пропуску строку подання заяви про виконання ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 червня 2026 року, дійшла висновку визнати поважними причин пропуску подання представником заяви на виконання ухвали суду від 10.06.2026 та з урахуванням приписів ст.119 ГПК України поновити строк на подання представником відповідача заяви на виконання ухвали суду від 10.06.2026. 
Проте, щодо доданих до заяви на виконання ухвали суду від 10.06.2026 витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок №285, №286, №287, №288 видані 03.02.2020 відділом у Липовецькому районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецьких районах, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Відповідач у заяві на виконання ухвали суду від 10.06.2026 не зазначив причин та до неї не долучив доказів неможливості подання витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок №285, №286, №287, №288 до суду першої інстанції. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 10.06.2026 відповідно до ч.4 ст.74 ГПК України не витребовував у відповідача вказані витяги.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст.269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст. ст.80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).
За імперативним приписом ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не доведено наявність об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасне подання витягів доданих до заяви на виконання ухвали суду від 10.06.2026, як додаткові докази витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку вищевказаних земельних ділянок №285, №286, №287, №288 від 03.02.2020 колегією суддів не приймається.
Представник відповідача в судовому засіданні 29.06.2026 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що він на даний час хворіє на коронавірус (COVID-19), у зв`язку з чим стан здоров`я, за його твердженням, не дозволяє ефективно здійснювати представництво інтересів відповідача. 
Представник позивача в судовому засіданні 29.06.2026 заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Розглянувши усне клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, враховуючи наступне.
Відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов`язком та допускається лише за наявності обставин, які об`єктивно унеможливлюють розгляд справи у призначеному судовому засіданні. При цьому саме особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна довести існування таких обставин шляхом подання належних і допустимих доказів.
Однак представником відповідача на підтвердження викладених обставин не подано жодних доказів, які б підтверджували факт його тимчасової непрацездатності, перебування на лікуванні, наявність медичних протипоказань щодо участі у судовому засіданні чи неможливість здійснювати представництво інтересів відповідача. Саме лише посилання на захворювання без його належного документального підтвердження не може вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідач як учасник справи не був позбавлений можливості забезпечити належне представництво своїх інтересів іншим уповноваженим представником, а тому наведені у клопотанні обставини не свідчать про неможливість реалізації відповідачем права на участь у справі.
З огляду на відсутність належних доказів поважності причин для відкладення розгляду справи, а також беручи до уваги необхідність дотримання принципів процесуальної економії, своєчасності розгляду спору та розгляду справи упродовж розумного строку, суд дійшов висновку, що заявлене представником відповідача усне клопотання є необґрунтованим та не містить передбачених процесуальним законом підстав для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.
Представник відповідача в судовому засіданні 29.06.2026 просив скасувати повністю рішення Господарського суду Вінницької області від 11 березня 2026 р. у справі №902/911/25 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача в судовому засіданні 29.06.2026 просив суд апеляційну скаргу ПрАТ «Рамбурс» на рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/911/25 від 11.03.2025 року залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області по справі №902/911/25 від 11.03.2025 року, залишити без змін. 
Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін в судових засіданнях 10.06.2026 та 29.06.2026, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції встановив, що між Росошанською сільською радою та ПрАТ «Рамбурс» 01.03.2013 було укладено чотири договори оренди земельних ділянок №№1– 4 строком на 10 років, які відповідно до пункту 43 кожного договору набирали чинності після їх підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Суд встановив, що право оренди за цими договорами було зареєстровано 18.07.2013, а на земельних ділянках розташовані належні відповідачу на праві власності об`єкти нерухомого майна. 24.01.2023 Липовецька міська рада отримала лист ПрАТ «Рамбурс» №1-02/12 від 17.01.2023, у якому відповідач просив поновити договори оренди на новий десятирічний строк та зберегти орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. При цьому до зазначеного листа проєкти додаткових угод не додавалися. Лише 03.03.2023 відповідач направив лист №1-02/32, до якого були додані підписані проєкти договорів про внесення змін до договорів оренди. Крім того, суд встановив, що земельні ділянки, які є предметом спору, після проведення адміністративно-територіальної реформи увійшли до складу Липовецької міської територіальної громади, а Липовецька міська рада є правонаступником Росошанської сільської ради.
Оцінивши зміст листа відповідача від 17.01.2023, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач фактично запропонував укласти договори оренди на нових умовах, оскільки просив встановити орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, тоді як чинними договорами оренди передбачалася орендна плата у розмірі 3,5%. Суд зазначив, що доказів досягнення сторонами домовленості щодо зміни істотної умови договорів - розміру орендної плати відповідач не надав. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право відповідача на укладення договорів оренди на новий строк припинилося.
Поряд з цим, суд першої інстанції не погодився з доводами відповідача про те, що строк дії договорів оренди слід обчислювати з моменту державної реєстрації права оренди. Пославшись на положення статей 626, 631, 638 ЦК України, законодавчі зміни, що набрали чинності з 01.01.2013, а також правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 06.03.2024 у справі №902/1207/22, суд зазначив, що після 01.01.2013 необхідно розмежовувати момент укладення договору та момент виникнення речового права оренди. Суд встановив, що договори оренди були укладені та набули чинності саме 01.03.2013, а тому, враховуючи десятирічний строк їх дії, припинилися 01.03.2023.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що припинення договорів оренди не припинило фактичного користування відповідачем земельними ділянками, на яких розташовані належні йому об`єкти нерухомості. З урахуванням правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, суд визнав, що після припинення договорів оренди відносини сторін набули кондикційного характеру, а кошти, які відповідач повинен був сплачувати за користування земельними ділянками, є безпідставно збереженими та підлягають поверненню власнику земельних ділянок на підставі статті 1212 ЦК України.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що договори оренди земельних ділянок припинили свою дію 01.03.2023, переважне право ПрАТ «Рамбурс» на їх поновлення було втрачено через недосягнення сторонами згоди щодо істотної умови договорів – розміру орендної плати, а тому користування відповідачем земельними ділянками після 02.03.2023 є безпідставним, що дає підстави для стягнення з ПрАТ «Рамбурс» на користь Липовецької міської ради безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га розташованої за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га розташованої за адресою: вул. Л.Українки, 5, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га розташованої за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область у розмірі 1 425 311,85 грн, а в частині стягнення коштів в розмірі 13 397,15 грн в позові відмовити. 

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що на його переконання, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та надав неналежну оцінку поданим доказам. Скаржник зазначає, що подані позивачем документи містять істотні суперечності щодо кадастрових номерів, адрес розташування та цільового призначення спірних земельних ділянок. Зокрема, відповідач вказує, що договори оренди, довідки органів земельних ресурсів та інформація з Державного реєстру речових прав містять різні відомості щодо ідентифікації земельних ділянок, а тому, на його думку, суд першої інстанції не встановив належним чином, які саме земельні ділянки є предметом спору, не усунув виявлених суперечностей та безпідставно поклав в основу рішення неналежні докази. Також апелянт стверджує, що адреси нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, не співпадають з адресами, зазначеними в документах щодо оренди земельних ділянок, що на його переконання свідчить про недоведеність позовних вимог.
Окремим доводом апеляційної скарги є твердження про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав Липовецьку міську раду належним позивачем у справі. Відповідач посилається на те, що Росошанська сільська рада, яка була стороною договорів оренди, на момент розгляду справи не була припинена як юридична особа, а лише перебувала у стані припинення. У зв`язку з цим апелянт вважає, що Липовецька міська рада не набула статусу правонаступника Росошанської сільської ради, а отже не мала процесуального права на звернення з відповідним позовом. На підтвердження цієї позиції скаржник посилається на витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, які на його думку свідчать про відсутність завершеного правонаступництва.
Ключовим аргументом апеляційної скарги є незгода відповідача з висновком суду про припинення договорів оренди 01.03.2023. Апелянт наполягає на тому, що строк дії договорів слід обчислювати не з моменту їх підписання, а з моменту державної реєстрації права оренди, оскільки умовами договорів передбачено, що вони набирають чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Відповідач зазначає, що державна реєстрація права оренди відбулася 18.07.2013, а тому договори діяли до 18.07.2023. На підтвердження цієї правової позиції скаржник посилається на положення земельного та цивільного законодавства, а також на практику Верховного Суду, зокрема постанови щодо визначення моменту виникнення права оренди земельної ділянки. Саме з цих підстав, на думку апелянта, висновок суду про користування земельними ділянками без правової підстави з 01.03.2023 є помилковим.
Крім того, відповідач заперечує висновок суду першої інстанції і про втрату ним переважного права на поновлення договорів оренди. Апелянт стверджує, що зазначення у листі від 17.01.2023 орендної ставки у розмірі 3 % було технічною опискою, а фактичний намір відповідача полягав у поновленні договорів на тих самих умовах, зокрема із застосуванням ставки 3,5 %. На підтвердження цього він посилається на повторний лист від 03.03.2023 та податкові декларації з плати за землю, у яких зазначено ставку 3,5 %. Відтак відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно розцінив цю обставину як пропозицію змінити істотні умови договору та помилково дійшов висновку про припинення переважного права на поновлення договорів.
Також апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно, кваліфікувавши спірні правовідносини як кондикційні та застосувавши положення статті 1212 ЦК України. На думку відповідача, оскільки договори оренди продовжували діяти, а право оренди не припинилося, підстав для стягнення безпідставно збережених коштів не існувало, а відносини сторін повинні були оцінюватися виключно в межах договірного регулювання земельно-орендних відносин. Саме з цих підстав відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу Липовецька міська рада заперечує проти доводів ПрАТ «Рамбурс» та зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки її доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права. Позивач наголошує, що оскаржуване рішення Господарського суду Вінницької області ухвалене з правильним застосуванням норм земельного, цивільного законодавства та Закону України «Про оренду землі», а наведені в апеляційній скарзі аргументи фактично зводяться до переоцінки вже досліджених судом доказів без наведення нових обставин, які могли б вплинути на правильність висновків суду. 
На спростування доводів відповідача щодо невідповідності відомостей про спірні земельні ділянки позивач зазначає, що всі земельні ділянки належним чином ідентифіковані за кадастровими номерами, площами та адресами розташування, а також підтверджені договорами оренди, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав та відомостями про належні відповідачу об`єкти нерухомості, розміщені саме на цих земельних ділянках. Позивач підкреслює, що відповідач сам неодноразово підтверджував належність йому об`єктів нерухомості, розташованих на спірних земельних ділянках, зокрема у зверненнях про поновлення договорів оренди, а тому посилання апелянта на начебто невідповідність кадастрових номерів та адрес є безпідставними й суперечать його власній поведінці.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Липовецької міської ради права на звернення з позовом, позивач зазначає, що правонаступництво Росошанської сільської ради належним чином підтверджується розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №707-р, рішенням Липовецької міської ради від 09.12.2020 про початок реорганізації, рішенням Липовецької міської ради від 25.02.2021 про завершення реорганізації та затвердженням передавального акта, до якого включено реєстр договорів оренди щодо спірних земельних ділянок. Позивач наголошує, що завершення реорганізаційних процедур та внесення відповідних відомостей до реєстрів підтверджують його статус власника земельних ділянок та належного орендодавця незалежно від того, що Росошанська сільська рада формально могла залишатися у стані припинення в ЄДР. Саме тому, на думку позивача, Липовецька міська рада мала достатні правові й процесуальні підстави для звернення до суду. 
Щодо доводів апелянта про чинність договорів оренди до 18.07.2023 позивач зазначає, що вони ґрунтуються на неправильному розумінні співвідношення моменту укладення договору та моменту державної реєстрації речового права оренди. Позивач посилається на зміни законодавства, що набрали чинності з 01.01.2013, відповідно до яких державній реєстрації підлягало саме речове право оренди, а не договір оренди як правочин. У зв`язку з цим Липовецька міська рада зазначає, що договори оренди були укладені й набрали чинності 01.03.2013 з моменту їх підписання сторонами, а строк їх дії закінчився 01.03.2023. На підтвердження цієї правової позиції позивач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 06.03.2024 у справі №902/1207/22, яким розмежовано момент укладення договору оренди землі та момент виникнення речового права оренди.
Позивач заперечуючи проти доводів відповідача щодо належного поновлення договорів оренди, позивач зазначає, що ПрАТ «Рамбурс» не дотрималося передбаченої законом процедури реалізації переважного права. Зокрема, у листі від 17.01.2023 відповідач запропонував змінити істотну умову договорів — зменшити розмір орендної плати з 3,5 % до 3 %, при цьому не додав проєктів додаткових угод. Подальше подання 03.03.2023 проєктів змін до договорів, на думку позивача, було здійснено вже з пропуском установленого строку. Крім того, сторони не досягли домовленості щодо розміру орендної плати, оскільки міська рада наполягала на ставці 5 %, а відповідач не погоджувався з такими умовами. Позивач наголошує, що відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» недосягнення згоди щодо істотних умов договору припиняє переважне право орендаря на його поновлення.
На підтвердження відсутності домовленості щодо істотних умов позивач посилається на розгляд цього питання на засіданнях профільної постійної комісії Липовецької міської ради 16.02.2023 та 18.04.2023, у яких брав участь представник ПрАТ «Рамбурс». Зокрема, позивач Липовецька міська рада зазначає, що відповідач не погодився зі встановленням орендної плати у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, через що проєкти рішень про поновлення договорів були зняті з розгляду сесій міської ради. Саме ця обставина, на переконання позивача, остаточно підтверджує відсутність згоди сторін щодо істотних умов орендних правовідносин та припинення переважного права відповідача на поновлення договорів.
Позивач також наголошує, що після припинення договорів міська рада листом від 18.12.2023 повідомила відповідача про необхідність укладення нових договорів оренди, однак належного реагування на це повідомлення не отримала. За таких обставин, на думку позивача, відповідач продовжував користуватися земельними ділянками без належної правової підстави, що й стало підставою для заявлення вимог про стягнення безпідставно збережених коштів. Саме тому Липовецька міська рада вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України та правомірно задовольнив позов частково. У зв`язку з наведеним позивач просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду, без змін.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Предметом розгляду у справі №902/911/25 є позовні вимоги про стягнення з відповідача як власника нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі статті 1212 ЦК України за фактичне користування земельними ділянками, на якій це майно розташовано, без належних на те правових підстав.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 431531405, дата та час формування: 16.06.2025 17:27:31) вбачається, що ПрАТ “Рамбурс” належать на праві власності об`єкти нерухомого майна – нежитлові будівлі загальною площею 26156,1 кв.м., якій розташовані за адресою: вул. Привокзальна, буд. 62, сщ. Липовець, Липовецький район, Вінницька область, придбані за договором купівлі-продажу №5420727 від 26.12.2012; майновий комплекс ремонтно-будівельної дільниці загальною площею 884,40 кв.м., розташований за адресою: вул. Привокзальна, буд. 12 сщ.Липовець, Липовецький район, Вінницька область, придбаний за договором купівлі-продажу №5419205 від 26.12.2012; приймально-переробний пункт загальною площею 2799,2 кв.м., розташований за адресою: вул. Л.Українки, буд. 5, сщ. Липовець, Липовецький район, Вінницька область, придбаний за договором купівлі-продажу №5420918 від 26.12.2012 (а.с.73-76 т.1).
Колегія суддів відзначає, що Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізуються через право постійного користування або право оренди.
За змістом статей 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно зі статтями 122 - 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
01 березня 2013 року між Росошанською сільською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством “Рамбурс” (орендар) укладено договір оренди землі №1 (далі за текстом – договір оренди №1) (а.с.48-50 т.1).
Відповідно до пункту 1 договору оренди № 1 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Росошанської сільської ради, селище Липовець.
Згідно пункту 2 Договору оренди № 1 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 12,1599 га, у тому числі: під будовами та спорудами – 3,0725 га, під площадками і дворами – 5,0519 га, під зеленими насадженнями - 1,841 га, інші – 3,8514 га.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: майновий комплекс, що належить орендареві (пункт 3 договору оренди № 1).
В пункті 8 договору оренди сторони визначили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до пункту 9 договору оренди №1 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (розмір орендної плати: грошової, з розрахунку 173 558,30 гривень в рік, що становить 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно пункту 43 договору оренди № 1 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Згідно довідки відділу Держкомзему у Липовецькому районі від 24.12.2012 № 0107/1987 кадастровий номер земельної ділянки місце розташування якої: ст. Липовець, вул.Привокзальна, 18, цільове призначення землі харчової промисловості, площа 12,1599 га – 0522285600:02:000:1001 (а.с.52 т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер 6429177, дата та час формування: 18.07.2013 15:04:53) право оренди відповідача земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га зареєстровано 18.07.2013 14:37:02, за адресою: Вінницька обл., Липовецький р., сщ Липовець, вулиця Привокзальна, 18, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. (а.с.52-53 т.1).
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що відомості наведені в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер 6429177, дата та час формування: 18.07.2013 15:04:53), є більш достовірними та такими, що підлягають пріоритетному врахуванню порівняно з даними, зазначеними у довідці відділу Держкомзему у Липовецькому районі від 24.12.2012 №0107/1987. Такий висновок зумовлений тим, що інформація з Державного реєстру речових прав сформована безпосередньо на підставі офіційно внесених до державного реєстру відомостей під час проведення державної реєстрації права оренди конкретної земельної ділянки, містить актуалізовані ідентифікаційні дані об`єкта, зокрема кадастровий номер 0522285600:02:000:0259, площу 12,1599 га та точне місцезнаходження за адресою: Вінницька область, Липовецький район, селище Липовець, вул. Привокзальна, 18. Натомість довідка відділу Держкомзему складена раніше, має інформаційно-довідковий характер та містить кадастровий номер 0522285600:02:000:1001, який не кореспондується з відомостями подальшої державної реєстрації речового права. Враховуючи, що державна реєстрація речових прав здійснюється після перевірки поданих документів та внесення до реєстру юридично значимих відомостей про об`єкт нерухомості, саме дані Державного реєстру речових прав мають вищий ступінь достовірності щодо місцезнаходження земельної ділянки та її кадастрового номера.
Таким чином, наявність розбіжностей між відомостями, зазначеними у довідці відділу Держкомзему та інформацією з Державного реєстру речових прав не спростовує тотожності спірної земельної ділянки, а свідчить про подальше уточнення та актуалізацію її ідентифікаційних характеристик у процесі державної реєстрації. За таких обставин саме відомості Державного реєстру речових прав підлягають врахуванню як офіційні та юридично значимі, що дає підстави вважати правильними дані щодо місцезнаходження земельної ділянки за адресою: Вінницька область, Липовецький район, селище Липовець, вул.Привокзальна, 18, та її кадастрового номера 0522285600:02:000:0259, тоді як зазначений у довідці кадастровий номер 0522285600:02:000:1001 слід розцінювати як такий, що не відображає актуального стану обліку земельної ділянки на момент виникнення та державної реєстрації права оренди.
01 березня 2013 року між Росошанською сільською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством “Рамбурс” (орендар) укладено договір оренди землі №2 (далі за текстом – договір оренди №2) (а.с.54-56 т.1).
Відповідно до пункту 1 договору оренди № 2 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Росошанської сільської ради, селище Липовець.
Згідно пункту 2 договору оренди № 2 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,8648 га, у тому числі капітальна забудова – 0,2863 га, споруди - 0,3022 га.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: майновий комплекс, що належить орендареві (пункт 3 договору оренди № 2).
В пункті 8 договору оренди № 2 сторони визначили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до пункту 9 договору оренди № 2 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (розмір орендної плати: грошової, з розрахунку 40 889,2 гривень в рік, що становить 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, щомісячно 3 407 грн.
Згідно пункту 43 договору оренди № 2 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Згідно довідки відділу Держкомзему у Липовецькому районі від 24.12.2012 № 0107/1988 кадастровий номер земельної ділянки місце розташування якої: ст. Липовець, вул.Привокзальна, цільове призначення землі харчової промисловості, площа 2,8648 га – 0522285600:02:000:0127 (а.с.58 т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер 6423637, дата та час формування: 18.07.2013 14:25:15) право оренди відповідача земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га зареєстровано 18.07.2013 11:34:36, за адресою: Вінницька обл., Липовецький р., с/рада Росошанська, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.58-59 т.1).
Наявність розбіжностей між відомостями, наведеними у довідці відділу Держкомзему від 24.12.2012 № 0107/1988, та інформацією з Державного реєстру речових прав (індексний номер 6423637, дата та час формування: 18.07.2013 14:25:15) не свідчить про існування різних земельних ділянок, оскільки в обох документах зазначено один і той самий кадастровий номер 0522285600:02:000:0127, а відмінності стосуються виключно уточнення адміністративно-територіального опису місцезнаходження земельної ділянки. За таких обставин саме відомості Державного реєстру речових прав підлягають врахуванню як офіційні та юридично значимі, що дає підстави вважати правильними дані щодо місцезнаходження земельної ділянки у межах Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області, тоді як відомості довідки від 24.12.2012 № 0107/1988 слід розцінювати як менш деталізовані та такі, що не відображають актуалізованого стану обліку земельної ділянки на момент виникнення та державної реєстрації права оренди.
01 березня 2013 року між Росошанською сільською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством “Рамбурс” (орендар) укладено договір оренди землі №3 (далі за текстом – договір оренди №3) (а.с.60-62 т.1).
Відповідно до пункту 1 договору оренди № 3 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Росошанської сільської ради, селище Липовець.
Згідно пункту 2 договору оренди № 3 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,2358 га, у тому числі під будовою – 0,1013 га, під площадками і проїздами - 0,1345 га.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: майновий комплекс, що належить орендареві (пункт 3 договору оренди № 3).
В пункті 8 договору оренди №3 сторони визначили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до пункту 9 договору оренди № 3 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (розмір орендної плати: грошової, з розрахунку 3 365,6 гривень в рік, що становить 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно пункту 43 договору оренди № 3 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Згідно довідки відділу Держкомзему у Липовецькому районі від 24.12.2012 кадастровий номер земельної ділянки місце розташування якої: ст. Липовець, вул. Привокзальна, 18 цільове призначення землі харчової промисловості, площа 0,2358 га – 0522285600:02:000:1002 (а.с.64 т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер 6433291, дата та час формування: 18.07.2013 15:34:20) право оренди відповідача земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га зареєстровано 18.07.2013 15:19:09, за адресою: Вінницька обл., Липовецький р., сщ Липовець, вулиця Привокзальна, 18, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.64-65 т.1).
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що наявність розбіжностей між відомостями, наведеними у довідці відділу Держкомзему від 24.12.2012 та інформацією з Державного реєстру речових прав (індексний номер 6433291, дата та час формування: 18.07.2013 15:34:20) не свідчить про існування різних земельних ділянок, а підтверджує уточнення та актуалізацію їх ідентифікаційних характеристик у процесі державної реєстрації речового права. За таких обставин саме відомості Державного реєстру речових прав підлягають врахуванню як офіційні та юридично значимі, що дає підстави вважати правильними дані щодо місцезнаходження земельної ділянки за адресою: Вінницька область, Липовецький район, селище Липовець, вул. Привокзальна, 18, та її кадастрового номера 0522285600:02:000:0260, тоді як зазначений у довідці кадастровий номер 0522285600:02:000:1002 слід розцінювати як такий, що не відображає актуального стану обліку земельної ділянки на момент виникнення та державної реєстрації права оренди.
01 березня 2013 року між Росошанською сільською радою (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством “Рамбурс” (орендар) укладено договір оренди землі №4 (далі за текстом – договір оренди №4) (а.с.66-68 т.1).
Відповідно до пункту 1 договору оренди №4 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Росошанської сільської ради, селище Липовець.
Згідно пункту 2 договору оренди №4 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4648 га, у тому числі під будовами і спорудами – 0,1151 га, проїзди, площадки - 0,3497 га.
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: майновий комплекс, що належить орендареві (пункт 3 договору оренди № 4).
В пункті 8 договору оренди № 4 сторони визначили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до пункту 9 договору оренди № 4 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (розмір орендної плати: грошової, з розрахунку 6 634,2 гривень в рік, що становить 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно пункту 43 договору оренди № 4 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Згідно довідки відділу Держкомзему у Липовецькому районі від 24.12.2012 кадастровий номер земельної ділянки місце розташування якої: ст. Липовець, вул. Привокзальна, 4 цільове призначення землі харчової промисловості, площа 0,4648 га – 0522285600:02:000:1003 (а.с.70 т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер 6436910, дата та час формування: 18.07.2013 16:01:00) право оренди відповідача земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га зареєстровано 18.07.2013 15:46:35, за адресою: Вінницька обл., Липовецький р., сщ Липовець, вулиця Привокзальна, земельна ділянка 18, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.70-71 т.1).
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність розбіжностей між відомостями, наведеними у довідці відділу Держкомзему від 24.12.2012 та інформацією з Державного реєстру речових прав (індексний номер 6436910, дата та час формування: 18.07.2013 16:01:00) не свідчить про існування різних земельних ділянок, а підтверджує уточнення та актуалізацію їх ідентифікаційних характеристик у процесі державної реєстрації речового права. За таких обставин саме відомості Державного реєстру речових прав підлягають врахуванню як офіційні та юридично значимі, що дає підстави вважати правильними дані щодо місцезнаходження земельної ділянки за адресою: Вінницька область, Липовецький район, селище Липовець, вул. Привокзальна, земельна ділянка 18, та її кадастрового номера 0522285600:02:000:0261, тоді як зазначений у довідці кадастровий номер 0522285600:02:000:1003 слід розцінювати як такий, що не відображає актуального стану обліку земельної ділянки на момент виникнення та державної реєстрації права оренди.
Твердження відповідача про те, що надана позивачем інформація з Державного реєстру речових прав щодо належних ПрАТ «Рамбурс» об`єктів нерухомого майна не корелюється з адресами, зазначеними у документах щодо оренди спірних земельних ділянок, є необґрунтованим та спростовується наступним.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 431531405 від 16.06.2025), ПрАТ «Рамбурс» належать на праві власності об`єкти нерухомого майна, набуті за договорами купівлі-продажу від 26.12.2012, а саме: нежитлові будівлі загальною площею 26156,1 кв.м. за адресою: вул. Привокзальна, буд. 62, сщ. Липовець; майновий комплекс ремонтно-будівельної дільниці площею 884,40 кв.м. за адресою: вул. Привокзальна, буд. 12, сщ. Липовець; а також приймально-переробний пункт площею 2799,2 кв.м. за адресою: вул. Л. Українки, буд. 5, сщ. Липовець.
При цьому сам факт набуття відповідачем права власності на зазначені об`єкти нерухомості саме 26.12.2012 узгоджується у часі з оформленням правовідносин щодо спірних земельних ділянок та підтверджує наявність у відповідача об`єктивної правової та господарської заінтересованості в оформленні права оренди земельних ділянок для обслуговування відповідних виробничих об`єктів.
Посилання відповідача на відсутність буквального співпадіння поштових адрес є формальним, оскільки адресний опис об`єктів нерухомості та земельних ділянок не є тотожними юридичними категоріями. Земельні ділянки ідентифікуються насамперед за кадастровими номерами, тоді як об`єкти нерухомого майна — за поштовими адресами та реєстраційними характеристиками. Зміна, уточнення або деталізація адресного позначення окремих об`єктів нерухомого майна чи земельних ділянок могла бути зумовлена впорядкуванням адресного господарства, технічною інвентаризацією, внесенням уточнених відомостей до державних реєстрів або особливостями формулювання адрес у правовстановлюючих документах.
Більше того, як вже встановлено судом апеляційної інстанції, саме відомості Державного реєстру речових прав щодо спірних земельних ділянок є достовірними порівняно з довідками відділу Держкомзему, оскільки відображають актуалізовані та юридично значимі характеристики земельних ділянок після проведення державної реєстрації права оренди. Виявлені розбіжності у позначенні адрес не свідчать про існування інших об`єктів чи відсутність зв`язку між належними відповідачу будівлями та орендованими земельними ділянками.
За змістом правил частин першої-четвертої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто виключно з моменту її формування та присвоєння їй кадастрового номера, а право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації. Отже, саме відомості, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18.07.2013, є визначальними для встановлення належного об`єкта оренди та ідентифікації земельних ділянок.
Матеріалами справи підтверджується, що усі чотири земельні ділянки остаточно сформовані та однозначно індивідуалізовані кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0260, 0522285600:02:000:0127 та 0522285600:02:000:0261. Саме щодо зазначених земельних ділянок 18.07.2013 зареєстровано право оренди відповідача, а в подальшому саме ці кадастрові номери послідовно використовувалися самим відповідачем у правовідносинах із орендодавцем та державними органами.
Зокрема, зазначені кадастрові номери містяться у листах відповідача про поновлення договорів оренди № 1-02/12 від 17.01.2023 та № 1-02/32 від 03.03.2023 (а.с.79-80, 83 т.1), а також у податкових деклараціях з плати за землю за 2023– 2025 роки (а.с.147-156 т.1), які відповідач подавав до органів ДПС, прямо співвідносячи кожен договір оренди із конкретною земельною ділянкою та відповідним кадастровим номером.
Крім того, судова колегія відзначає, що протягом усього часу розгляду справи відповідач жодного разу не заперечував, що саме на земельних ділянках з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0260, 0522285600:02:000:0127 та 0522285600:02:000:0261 розташовані належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 431531405 (а.с.72-76 т.1).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами відсутній реальний спір щодо індивідуалізації земельних ділянок як об`єктів оренди. Навпаки, багаторічна договірна, податкова та фактична поведінка самого відповідача свідчить про визнання ним саме зазначених земельних ділянок за кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0260, 0522285600:02:000:0127 та 0522285600:02:000:0261 об`єктами орендних правовідносин. За таких обставин посилання апелянта на окремі розбіжності у довідках відділу Держкомзему від 24.12.2012 фактично зводяться до намагання надати перевагу документам підготовчого характеру над відомостями Державного реєстру та власною послідовною поведінкою відповідача, що суперечить принципам правової визначеності, добросовісності учасників цивільних та земельних правовідносин і не може бути підставою для спростування належності та ідентифікації спірних земельних ділянок.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме місцерозташування та кадастрові номери земельних ділянок, встановлені належним чином та підтверджені сукупністю взаємоузгоджених доказів, у тому числі документами, поданими самим відповідачем.

Щодо доводів відповідача, що Липовецька міська рада є неналежним позивачем у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.02.2026 у справі №916/289/23, належним позивачем є особа, якій належить право вимоги (матеріально-правова заінтересованість). Особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і позов її до задоволення не підлягає.
Доводи апелянта про те, що під час розгляду справи Росошанська сільська рада Липовецького району Вінницької області (код ЄДРПОУ 04329139) не була припинена як юридична особа, а лише перебувала у стані припинення, а тому Липовецька міська рада не могла бути її правонаступником, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та змішуванні різних за своєю правовою природою юридичних фактів.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, встановлюючи факт входження території Росошанської територіальної громади до складу Липовецької міської територіальної громади та припинення Росошанської сільської ради, виходив із правових наслідків адміністративно-територіальної реформи та реорганізації органів місцевого самоврядування, а не з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про припинення юридичної особи у розумінні статті 104 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» перспективний план формування територій громад області розробляється відповідною обласною державною адміністрацією згідно з Методикою формування спроможних територіальних громад та охоплює всю територію відповідної області.
Пунктом 1 частини другої розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 №562-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» встановлено, що визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснюються на основі затверджених Кабінетом Міністрів України перспективних планів формування територій громад областей.
На виконання зазначених законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 06.05.2020 №512-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Вінницької області», відповідно до якого територія Росошанської територіальної громади була включена до складу Липовецької міської територіальної громади.
Крім того, пунктом 7-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції Закону України від 16.04.2020 №562-ІХ передбачено, що до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює Кабінет Міністрів України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області» остаточно визначено склад Липовецької міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, до якої увійшла територія Росошанської територіальної громади колишнього Липовецького району Вінницької області.
Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Підпунктом 4 пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.
Згідно підпункту 5 пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» якщо територія розформованої територіальної громади включена до територій кількох сформованих територіальних громад, кожна з цих громад стає правонаступником належних розформованій територіальній громаді: нерухомого майна, у тому числі земельних ділянок, розташованих на території сформованої територіальної громади; речей, призначених для обслуговування відповідних об`єктів нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням (у тому числі у зв`язку із здійсненням відповідних повноважень або наданням послуг). Належність речей, призначених для обслуговування кожного об`єкта нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням, визначається на підставі останньої суцільної інвентаризації; прав засновника (учасника) юридичної особи, заснованої розформованою територіальною громадою (у тому числі в особі відповідної сільської, селищної, міської ради), якщо місцезнаходженням такої юридичної особи є населений пункт, включений до території відповідної сформованої територіальної громади.
Підпунктом 6 пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що майнові зобов`язання, майнові та немайнові права юридичних осіб - органів місцевого самоврядування розформованої територіальної громади, територія якої включена до територій кількох сформованих територіальних громад, розподіляються між правонаступниками таких юридичних осіб відповідно до передавальних актів пропорційно обсягу розподілу майна, майнових прав та залишків бюджетних коштів між сформованими територіальними громадами.
На виконання зазначених приписів рішенням 2 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 09.12.2020 №32 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Липовецької міської ради» розпочато процедуру реорганізації Росошанської сільської ради шляхом приєднання до Липовецької міської ради, згідно якого розпочато процедуру реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Липовецької міської ради:, зокрема Росошанської сільської ради (22542, Вінницька область, Липовецький район, с.Росоша, вул. Грушевського, буд.23, код ЄДРПОУ 04329139) шляхом приєднання до Липовецької міської ради (22500, Вінницька область, Липовецький район, м.Липовець, вул. Василя Липківського , 30, код ЄДРПОУ 04325957) (п.1.16 рішення). Встановлено, що Липовецька міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків усіх сільських рад (п.2 рішення) (а.с.135 т.2), а рішенням 10 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 25.02.2021 №184 «Про завершення реорганізації Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області шляхом її приєднання до Липовецької міської ради та затвердження передавального акту» завершено процедуру реорганізації Росошанської сільської ради (код ЄДРПОУ 04329139) шляхом її приєднання до Липовецької міської ради (код ЄДРПОУ 04325957) та затверджено передавальний акт (а.с. 136-137, 142-144 т.2).
Отже, законодавство пов`язує виникнення правонаступництва територіальної громади не з моментом внесення державним реєстратором запису про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, а безпосередньо з фактом утворення сформованої територіальної громади та прийняттям рішень про реорганізацію і передачу майна.
Таким чином, колегія суддів відзначає, що посилання апелянта на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 12.01.2026 (а.с. 156-158 т.2), згідно з яким Росошанська сільська рада перебуває у стані припинення, не спростовує наведених обставин, оскільки перебування юридичної особи у стані припинення свідчить саме про здійснення процедури її припинення, а не про збереження за нею повного обсягу майнових прав та повноважень органу місцевого самоврядування.
Поряд з цим, відсутність у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 12.01.2026 (а.с.151-155 т.2) інформації про Росошанську сільську раду серед переліку юридичних осіб, правонаступником яких зазначено Липовецьку міську раду, саме по собі не спростовує факту правонаступництва, оскільки відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб мають обліково-інформаційний характер та не можуть нівелювати наслідки адміністративно-територіальної реформи, встановлені законом, рішеннями органів місцевого самоврядування та передавальним актом.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.
При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.
А тому, беручи до уваги не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що такий момент сам по собі не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц, від 04.11.2020 у справі №922/817/18.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.08.2025 у справі №914/2961/22, від 20.01.2022 у справі №922/347/21; від 04.11.2020 у справі №922/817/18, від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц.
Враховуючи наведене, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, щодо застосування приписів статті 104, 107 Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про те, що факт правонаступництва Липовецькою міською радою всіх прав та обов`язків Росошанської сільської ради підтверджується рішенням 2 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 09.12.2020 №32 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Липовецької міської ради» розпочато процедуру реорганізації Росошанської сільської ради шляхом приєднання до Липовецької міської ради, згідно якого розпочато процедуру реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Липовецької міської ради:, зокрема Росошанської сільської ради (22542, Вінницька область, Липовецький район, с.Росоша, вул. Грушевського, буд.23, код ЄДРПОУ 04329139) шляхом приєднання до Липовецької міської ради (22500, Вінницька область, Липовецький район, м.Липовець, вул. Василя Липківського , 30, код ЄДРПОУ 04325957) (п.1.16 рішення). Встановлено, що Липовецька міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків усіх сільських рад (п.2 рішення) (а.с.135 т.2), та рішенням 10 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 25.02.2021 №184 «Про завершення реорганізації Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області шляхом її приєднання до Липовецької міської ради та затвердження передавального акту» завершено процедуру реорганізації Росошанської сільської ради (код ЄДРПОУ 04329139) шляхом її приєднання до Липовецької міської ради (код ЄДРПОУ 04325957) та складеним передавальним актом (а.с. 136-137, 142-144 т.2).
При цьому відсутність в Реєстрі запису про припинення Росошанської сільської ради не свідчить про те, що правонаступництво не відбулося.
Більше того, колегія суддів відзначає, що право комунальної власності Липовецької міської ради на земельні ділянки з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0260, 0522285600:02:000:0127 та 0522285600:02:000:0261 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2021 (а.с.138-141 т.2). Державна реєстрація права комунальної власності Липовецької міської ради за вказаними земельними ділянками є чинною, не скасованою та не оскаржена у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно виникають з моменту їх державної реєстрації. Отже, починаючи з 05.07.2021 саме Липовецька міська рада є власником спірних земельних ділянок незалежно від стадії завершення процедури припинення Росошанської сільської ради як юридичної особи.
При цьому, судова колегія звертає увагу, що договори оренди землі укладені Росошанською сільською радою як попереднім власником земельних ділянок, однак у зв`язку з переходом права комунальної власності до Липовецької міської ради остання набула статусу орендодавця за такими договорами в силу закону та правонаступництва, що не потребує укладення будь-яких додаткових угод чи завершення державної реєстрації припинення попередньої юридичної особи.
Крім того, доводи відповідача про відсутність правонаступництва Липовецької міської ради після припинення Росошанської сільської ради не узгоджуються з його власною поведінкою під час існування спірних правовідносин та фактично спростовуються нею.
Так, матеріалами справи підтверджується, що після припинення Росошанської сільської ради відповідач неодноразово звертався до Липовецької міської ради із листами щодо поновлення договорів оренди земельних ділянок, визнаючи її уповноваженим суб`єктом, який здійснює права та обов`язки орендодавця за договорами оренди земельних ділянок від 01.03.2023. Крім того, протягом 2023– 2025 років відповідач, систематично сплачуючи орендну плату саме на рахунки Липовецької міської ради, не висловлював будь-яких заперечень щодо відсутності у неї повноважень орендодавця або щодо неналежності отримувача відповідних платежів.
Отже, своєю попередньою поведінкою відповідач фактично визнав Липовецьку міську раду правонаступником Росошанської сільської ради та належним суб`єктом спірних правовідносин. Натомість подальше заперечення факту такого правонаступництва є несумісним із його попередніми діями та зайнятою раніше правовою позицією.
Подібна поведінка суперечить принципу добросовісності, який відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України є однією із загальних засад цивільного законодавства. Зазначений принцип охоплює доктрину заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), зміст якої полягає у недопустимості для особи діяти всупереч своїй попередній поведінці, якщо інша сторона правовідносин обґрунтовано покладалася на таку поведінку.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності та виключає можливість для сторони правовідносин змінювати свою правову позицію всупереч раніше вчиненим діям або заявам, якщо це призводить до порушення прав та законних інтересів іншого учасника правовідносин. Тому посилання відповідача на відсутність правонаступництва Росошанської сільської ради Липовецькою міською радою не може бути визнане добросовісним способом захисту, оскільки суперечить його власній усталеній поведінці протягом всього періоду існування спірних правовідносин та спрямоване виключно на уникнення несприятливих для нього правових наслідків.
З урахування вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що Липовецька міська рада є неналежним позивачем у даній справі є безпідставними, оскільки фактично зводяться до ототожнення технічного завершення реєстраційної процедури припинення юридичної особи Росошанської сільської ради з моментом виникнення правонаступництва та права власності на нерухоме майно, що суперечить приписам Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та встановленим обставинам у справі.

Доводи відповідача, що останнім днем дії договорів оренди землі №1, 2, 3, 4 від 01.03.2013 є 18 липня 2023 року тобто 10 років з моменту реєстрації права оренди, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Згідно зі ст.2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договорів оренди землі) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення (частина друга та третя цієї ж статті).
Залежно від моменту виникнення прав та обов`язків у сторін договору виділяють консенсуальні та реальні договори.
Консенсуальний договір - це договір, у якому права та обов`язки виникають з моменту досягнення між сторонами згоди за усіма істотними умовами [момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту)], і саме з цього моменту такі договори вважаються укладеними та набувають юридичного значення. Схожі висновки викладені у підпункті 8.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №910/10784/16, постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №2-6315/11 та від 23.11.2022 у справі №757/63756/18, а також пунктах 71, 72 постанови від 19.09.2019 у справі №924/831/17.
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частини перша та друга статті 792 ЦК України).
Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Отже право оренди виникає на підставі договору оренди, укладеному між орендодавцем і орендарем.
З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2013 року між Росошанською сільською радою та Приватним акціонерним товариством “Рамбурс” укладені договори оренди землі №№1, 2, 3, 4 строком на 10 років. 
Згідно пункту 43 договорів оренди №№ 1, 2, 3, 4 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Разом з цим, колегія суддів відзначає, що 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання на державну реєстрацію правочинів, а із Закону України "Про оренду землі" були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.
У зв`язку зі змінами в законодавстві з 01 січня 2013 року договір оренди землі не може бути зареєстрований. Натомість закон передбачає проведення державної реєстрації права оренди, зокрема, на підставі укладеного в установленому порядку договору оренди землі (частина п`ята статті 6 Закону України "Про оренду землі", пункт 2 частини першої статті 4та пункт 1 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у редакціях, чинних на момент укладення договорів оренди землі від 01.03.2013 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2025 року у справі №907/882/22 вказала, що після описаних вище законодавчих змін слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01 січня 2013 року), з якого у його сторін виникають права і обов`язки у зобов`язальних правовідносинах, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права.
Якщо момент укладення договору оренди землі (виникнення у його сторін прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах) і реєстрація на підставі цього правочину права оренди землі (виникнення в орендаря речового права) не збігаються в часі, то в проміжку між укладенням договору і набуттям орендарем земельної ділянки шляхом реєстрації відповідного речового права договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами. Так, за наявності відповідних підстав орендар може вимагати зобов`язати орендодавця виконати обов`язок з передання земельної ділянки в натурі чи відмовитись від договору і вимагати відшкодувати збитки, а орендодавець, у свою чергу, може стягнути з орендаря орендну плату.
З моменту ж реєстрації речового права оренди орендар може захищати це право від третіх осіб речово-правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою (пункт 8.7. вказаної постанови).
Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19, про те, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягає не сам договір оренди землі, а право оренди земельної ділянки. Такий договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто за умови дотримання ними вимог статей 638, 759 і 792 ЦК України та статті 15 Закону України "Про оренду землі". З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає обов`язок передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право користування земельною ділянкою.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також підтримала висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16, у частині того, що договір оренди землі є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов, а право оренди виникає з моменту його державної реєстрації, однак відступила від висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду України, у частині того, що виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.
Водночас Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що вказані висновки стосуються чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання, а саме виключення із Закону України "Про оренду землі" вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди із вказівкою на необхідність реєстрації права оренди, а також виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність такого правочину з дня його державної реєстрації.
Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.03.2024 у справі №902/1207/22. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду підтримала висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі №6-643цс16, у частині того, що договір оренди землі є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов, а право оренди виникає з моменту його державної реєстрації, однак відступила від висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду України, у частині того, що, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Вказані висновки стосуються чинності договору оренди землі, укладеного після 01.01.2013, тобто після зміни законодавчого регулювання, а саме виключення із Закону України «Про оренду землі» №161-XIV вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди із вказівкою на необхідність реєстрації права оренди, а також виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність такого правочину з дня його державної реєстрації.
За таких обставин положення пункту 43 договорів («цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації») не може тлумачитися буквально як вимога щодо державної реєстрації договору, оскільки після 01.01.2013 така реєстрація законом взагалі не передбачалася.
Фактично зазначена умова є типовим формулюванням, що залишилося у тексті договору після законодавчих змін і не було приведене у відповідність до нової редакції законодавства. Однак використання сторонами застарілої типової редакції договору не може змінювати імперативне нормативне регулювання або відновлювати процедуру державної реєстрації договору, яка на момент його укладення вже була скасована.
У даному випадку суд першої інстанції встановив, що сторони уклали договори 01.03.2013 строком на десять років та фактично пов`язували їх дію саме із десятирічним періодом, який обчислюється з моменту укладення договорів. Будь-яких умов про те, що строк оренди обчислюється саме з дати внесення запису до Державного реєстру речових прав, договори не містять.
Отже, державна реєстрація 18.07.2013 підтвердила виникнення у орендаря речового права оренди та можливість його реалізації щодо третіх осіб, однак не змінила погодженого сторонами десятирічного строку дії договорів, який почався з моменту їх укладення 01.03.2013.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договори оренди землі №№1– 4 укладені між Росошанською сільською радою та Приватним акціонерним товариством “Рамбурс” набули чинності 01.03.2013 та будучи укладеними на десять років припинилися 01.03.2023, а доводи відповідача в апеляційній скарзі зводяться до ототожнення моменту виникнення речового права оренди з моментом початку перебігу строку дії договорів, що не випливає ані з положень законодавства, ані зі змісту вказаних договорів.

Доводи відповідача про дотримання ним процедури поновлення договорів оренди землі №№1, 2, 3, 4 від 01.03.2023 року, що є наслідком продовження дії вказаних договорів, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.
За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон України "Про оренду землі".
16 січня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (а відповідні положення пункту 8 з урахуванням прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України "Про оренду землі", що регулювала спірні правовідносини, викладена у новій редакції.
Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнений абзацами третім і четвертим такого змісту:
"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 ЗК України.
Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Відповідно за змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України "Про оренду землі").
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").
Частина шоста статті 33 цього Закону встановлювала, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
За приписами частини восьмої цієї статті у попередній редакції додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зазначено наступне:
"38. Частини п`ята та шоста статті 33 Закону про оренду землі встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:
38.1. За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону про оренду землі, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.
38.2. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону про оренду землі, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення".
Пункти 41 та 43 цієї ж постанови містять висновок про те, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим, а єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій- восьмій, одинадцятій статті 33 Закону України "Про оренду землі" додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.
Тож статтею 33 Закону України "Про оренду землі" у відповідній редакції було визначено загальну єдину процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" №340-IX істотно змінив редакцію статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка тепер має назву "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк" та стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі" в попередній редакції). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) у відповідності до статті 32-2 Закону України "Про оренду землі" у новій редакції тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.
При цьому відповідно до абзацу 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Згідно із частиною другою статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також відповідно до частини першої статті 126-1 ЗК України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" базується на положеннях статті 126-1 ЗК України, що унормовує саме механізм поновлення договору без укладення правочину щодо поновлення. Норма пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах. Що ж стосується поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, то таке поновлення здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення, тобто шляхом укладення правочину.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 №340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України "Про оренду землі" у попередній редакції, є змістовно різними.
Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21.
Як слідує із встановлених обставин цієї справи, на час виникнення спірних правовідносин та звернення Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області з позовом до суду та ухвалення рішення суду першої інстанції у справі діяла нова редакція Закону України "Про оренду землі" із внесеними змінами, а суд апеляційної інстанції враховує приписи Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній після внесення змін Законом України від 05.12.2019 №340-IX. 
Так, за частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята цієї ж статті).
В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що 24 січня 2023 року звернувся до позивача з листом №1-02/12 від 17.01.2023 (а.с. 79-80 т. 1), в якому відповідач, посилаючись на положення статті 33 Закону України «Про оренду землі», звернувся з пропозицією щодо укладення договорів оренди землі на новий строк (поновлення договорів оренди земельних ділянок) стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами: 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га, 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га та 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га. Також у вказаному листі відповідач вказав, що відповідно до умов чинних договорів оренди розмір орендної плати визначений у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у зв`язку з чим просив зберегти зазначений розмір орендної плати при поновленні договорів оренди на новий десятирічний строк. 
Водночас до вказаного листа відповідачем не долучено проєктів додаткових угод до договорів оренди землі №1, №2, №3 та №4.
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що в договорах оренди землі № 1, 2, 3, 4 зазначається про те, що розмір орендної плати становить 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не 3 %, як зазначає в листі №1-02/12 від 17.01.2023 відповідач.
Відповідно до приписів частини четвертої статті 33 Закону України "Про оренду землі", в редакції чинній на дату звернення відповідача з листом №1-02/12 від 17.01.2023 про поновлення договорів встановлено, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
З матеріалів справи вбачається, що звернення ПрАТ «Рамбурс» з листом №1-02/12 від 17.01.2023, розглянуто Липовецькою міською радою на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою.
Так, 04.12.2020 рішенням 1 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 04 грудня 2020 року №26 затверджено Регламент Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області восьмого скликання згідно з додатком (оприлюднений на сайті Липовецької міської ради https://rada.info/upload/users_files/04325957/docs/54fed6a5c178554а3a5a4d39b4fef4b7.pdf).
Відповідно до ст. 17 Регламенту Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі-регламент), постійні комісії ради є її органами, що утворюються для попереднього розгляду та підготовки питань, які належать до її відання, а також здійснення контрольних повноважень щодо виконання рішень ради, діяльності виконавчих органів ради у сфері компетенції комісії.
Згідно ст. 30 Регламенту, включенню питання до проєкту порядку денного та його винесенню на розгляд пленарного засідання ради передує попередній розгляд цього проєкту в постійних комісіях ради, до сфери повноважень яких належать ці питання.
Рішенням 1 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району від 20.11.2020 року за №9 «Про постійні комісії Липовецької міської ради» затверджено Положення про постійні комісії Липовецької міської ради (оприлюднений на сайті Липовецької міської ради - https://rada.info/upload/users_files/04325957/docs/c3e7e602a1458 60529a24e23beaca346.pdf)(далі – положення).
Відповідно до пункту 4.3 положення постійна комісія з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою наділена повноваженнями з підготовки проектів рішень ради, висновків та рекомендацій з питань земельних відноси, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою. 
Пунктом 2.23 положення передбачено, що висновки, рекомендації та проекти рішень постійної комісії приймаються відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів від загального складу комісії. Результати голосування вносяться до протоколу засідання.
З матеріалів справи вбачається, що засідання постійної комісії відбулося 16.02.2023 року на якому був присутній директор елеваторного департаменту ПрАТ «Рамбурс» Анатолій Шунда, що підтверджується витягом з протоколу засідання (а.с.21-26 т.1).
Зокрема у вказаному протоколі зафіксовано, що доповідач, начальник відділу земельних ресурсів виконавчого комітету міської ради Катерина Смішко пропонувала поновити договори оренди земель під об`єктами нерухомості з ТОВ «Рамбурс», встановити орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі.
В свою чергу, представник відповідача - Анатолій Шунда із запропонованим розміром орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки землі не погодився. Зазначив, що підприємство не готове сплачувати вказану відсоткову ставку, що в такому разі 80 робочих місць (80 родин) залишаться без роботи.
За результатами засідання сторони не дійшли згоди стосовно істотних умов договору. В свою чергу, проєкт рішення «Про поновлення договорів оренди з ПрАТ «Рамбурс» був знятий з порядку денного 47 сесії 8 скликання Липовецької міської ради, що підтверджується витягом з протоколу №47 засідання вказаної ради від 23.02.2023 (а.с.18-20 т.1) .
03 березня 2023 року відповідач звернувся до позивача з листом від 03.03.2023 за №1-02/32 (а.с.83-87 т.1), в якому зазначив, що 24.01.2023 відповідач звернувся до позивача з листом-повідомленням вих. № 1-02/12 від 17.01.2023, в якому просив укласти на новий строк 10 років договори оренди земельних ділянок: місце розташування (адреса): Вінницька область, Вінницький район, с-ще Липовець, вул. Привокзальна, 62, кадастровий номер 0522285600:02:000:0259; місце розташування (адреса): Вінницька область, Вінницький район, с-ще Липовець, вул. Привокзальна, 62, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260; місце розташування (адреса): Вінницька область, Вінницький район, с-ще Липовець, вул.Л.Українки, 5, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127; місце розташування (адреса): Вінницька область, Вінницький район, с-ще Липовець, вул. Привокзальна, 12, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261.
До вказаного листа додано підписані представником відповідача проєкти договорів про внесення змін до Договорів оренди № 1, 2, 3 та 4.
З матеріалів справи вбачається, що вказане питання розглядалося за засіданні постійної комісії 18.04.2023 року, на якому був присутній директор елеваторного департаменту ПрАТ «Рамбурс» Анатолій Шунда та просив зменшити розмір орендної плати з 5% до 3,5% у зв`язку із тим, що не вся площа земельних ділянок використовується за цільовим призначенням для промисловості, що підтверджується витягом з протоколу (а.с.27-28 т.1).
Водночас, колегія суддів відзначає, що хоча постійною комісією рекомендовано внести проєкт рішення «Про поновлення договорів оренди з ПрАТ «Рамбурс» на розгляд сесії, проєкт рішення був знятий з порядку денного 50 сесії 8 скликання Липовецької міської ради, оскільки ПрАТ «Рамбурс» не погодилося сплачувати орендну плату в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, як було запропоновано міською радою, що підтверджується, витягом з протоколу №50 засідання Липовецької міської ради від 20.04.2023 (а.с.29-30 т.1).
З наведених обставин вбачається, що відповідач був достеменно обізнаний про відсутність згоди Липовецької міської ради на поновлення договорів оренди землі на запропонованих ним умовах та відповідно, про відмову органу місцевого самоврядування в укладенні додаткових угод. Такий висновок підтверджується тим, що представник ПрАТ «Рамбурс» особисто брав участь у засіданнях постійної комісії 16.02.2023 та 18.04.2023, під час яких обговорювалися умови поновлення договорів, був поінформований про пропозицію міської ради встановити орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок та висловив незгоду з цією істотною умовою. Оскільки сторони не досягли домовленості щодо розміру орендної плати, відповідні проєкти рішень були зняті з розгляду сесій міської ради, що було відомо відповідачу. Отже, відповідач усвідомлював, що орган місцевого самоврядування не погодився на укладення додаткових угод на запропонованих ним умовах, а тому не міг обґрунтовано вважати, що договори оренди підлягають поновленню чи що існує згода орендодавця на їх продовження.
Проте, відмова, а також зволікання органом місцевого самоврядування в укладенні додаткових угод до договорів оренди землі, як посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень щодо задоволення позову, останнім на момент подання позову у даній справі відповідно до ч. 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не оскаржено. 
В подальшому Липовецька міська рада листом від 18.12.2023 року №76/03-03 повідомила відповідача про необхідність укладення договорів оренди землі на земельні ділянки комунальної власності із земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га розташованих за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець, Вінницький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га розташована за адресою: вул. Л.Українки, 5, селище Липовець, Вінницький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га розташована за адресою: вул.Привокзальна, 12, селище Липовець, Вінницький район, Вінницька область (а.с.81 т.1).
Проте, вказаний лист залишився відповідачем без належного реагування, що стало наслідком подання позову у даній справі про стягнення безпідставно збережених коштів №902/911/25. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку поведінка органу місцевого самоврядування не може тлумачитися як «мовчазна згода» на поновлення договорів за наявності прямих письмових та протокольно зафіксованих заперечень, що передують та супроводжують увесь спірний період правовідносин.
Крім того, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що посилання апелянта на допущену описку у листі № 1-02/12 від 17.01.2023 не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та не має вирішального правового значення для вирішення спору. 
Навіть якщо припустити, що у зазначеному листі помилково вказано розмір орендної плати 3% замість 3,5%, така обставина сама по собі не спростовує встановлених судом фактів і не усуває підстав для відмови у визнанні за відповідачем переважного права на поновлення договору оренди землі.
По-перше, до листа № 1-02/12 від 17.01.2023 не додані проєкти додаткових угод. Ненадання проєкту додаткової угоди є самостійним порушенням визначеної законом процедури реалізації переважного права на поновлення договору оренди, яке існує незалежно від змісту зазначеного листа чи можливих технічних неточностей у ньому.
По-друге, подальший перебіг переговорів між сторонами свідчить, що предметом фактичного узгодження була вже не ставка 3 % чи 3,5 %, а запропонований орендодавцем розмір орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Це підтверджується протоколами засідань постійної комісії з питань земельних відносин від 16.02.2023 та 18.04.2023, під час яких представник відповідача директор елеваторного департаменту Анатолій Шунда висловив незгоду із запропонованою міською радою ставкою орендної плати у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
По-третє, у відповідь на пропозицію орендодавця щодо встановлення орендної плати у розмірі 5% відповідач наполягав на застосуванні ставки 3,5%, що свідчить про відсутність взаємної згоди сторін щодо істотної умови договору оренди землі - розміру орендної плати. Отже, незалежно від того, чи містив первинний лист технічну помилку щодо зазначення ставки 3% замість 3,5%, сторони фактично не досягли домовленості щодо істотної умови договору.
Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендодавець та орендар не досягли домовленості щодо орендної плати або інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється. Закон пов`язує припинення такого права саме з фактом недосягнення згоди щодо істотних умов договору, а не з мотивами чи обставинами, які передували переговорам сторін.
Згідно з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №925/803/18, від 12.07.2022 у справі №924/707/19 при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Таким чином, доводи апелянта про допущення описки у листі №1-02/12 від 17.01.2023 не спростовують встановлених судом обставин, не усувають факту порушення відповідачем визначеної законом процедури реалізації переважного права та не впливають на вирішальну обставину цієї справи, зокрема відсутність згоди сторін щодо істотної умови договору оренди землі - орендної плати, що відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» є самостійною та достатньою підставою для припинення права орендаря на поновлення договору.
Більше того, судова колегія відзначає, що саме посилання відповідача в апеляційній скарзі на подання окремого позову про визнання додаткових угод укладеними у справі №902/364/26 за позовом Приватного акціонерного товариства "Рамбурс" до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі №№1-4 від 01.03.2013 не підтверджує його правову позицію у цій справі, а навпаки свідчить про відсутність у нього на момент виникнення спору належного правового оформлення поновлення договорів оренди землі. Як стверджує відповідач, договори оренди були поновлені в силу закону або між сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договорів, необхідність звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод укладеними була б відсутня. Сам факт пред`явлення такого позову свідчить про те, що відповідач сам визнає відсутність належним чином оформленого результату переговорів сторін та відсутність укладених додаткових угод, а відтак існування спірності відповідних правовідносин. Звернення з позовом про визнання додаткових угод укладеними є способом судового захисту, який застосовується саме тоді, коли між сторонами не досягнуто згоди щодо укладення відповідного правочину або одна зі сторін ухиляється від його укладення. Отже, обрання відповідачем такого способу захисту фактично узгоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін щодо істотних умов договорів оренди, а не спростовує його.
Крім того, позов у справі №902/364/26 спрямований саме на судове заміщення відсутнього волевиявлення сторін щодо укладення додаткових угод. Така процесуальна поведінка несумісна з доводами відповідача у цій справі про те, що його переважне право було реалізоване належним чином і що договори підлягали поновленню безперешкодно.
Таким чином, повідомлення відповідачем суду про подання окремого позову у справі №902/364/26 не лише не підтверджує доводів апеляційної скарги, а навпаки, опосередковано підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про відсутність між сторонами згоди щодо істотних умов, зокрема розміру орендної плати для поновлення договорів оренди землі. До того ж до набрання законної сили рішенням у справі №902/364/26 будь-які обставини, що є предметом її розгляду, не мають преюдиційного значення відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України і не можуть впливати на обґрунтованість висновків суду першої інстанції у справі №902/911/25.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки після припинення договірних правовідносин між сторонами користування відповідачем земельними ділянками набуло характеру фактичного користування чужим майном без достатньої правової підстави.
Насамперед суд першої інстанції правильно встановив, що договори оренди землі № 1, №2, № 3 та № 4 припинили свою дію 01.03.2023 у зв`язку із закінченням визначеного ними десятирічного строку, а нові договірні правовідносини між сторонами не виникли.
При цьому, переважне право відповідача на укладення договорів оренди землі на новий строк також припинилося, оскільки сторони не досягли домовленості щодо істотної умови договору - розміру орендної плати. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин) недосягнення такої домовленості має прямим наслідком припинення переважного права орендаря на поновлення договору.
Отже, починаючи з 02.03.2023, відповідач користувався земельними ділянками: кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 вже не на підставі договорів оренди землі № 1, № 2, № 3 та № 4 від 01.03.2013, а виключно як власник розташованих на них об`єктів нерухомого майна, не оформивши при цьому належного речового права на вказані земельні ділянки.
За таких обставин колегія суддів відзначає, що між сторонами з 02.03.2023 були відсутні договірні зобов`язання, які могли б визначати порядок користування вказаними земельними ділянками та розмір плати за таке користування. Водночас відповідач продовжував фактично використовувати земельні ділянки, зберігаючи у себе кошти, які за звичайного перебігу цивільного обороту мав би сплачувати їх власнику як плату за користування земельними ділянками. 
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин приписи статті 1212 Цивільного кодексу України про повернення безпідставно збереженого майна (кондикційне зобов`язання), оскільки після припинення договорів оренди відсутня будь-яка достатня правова підстава для безоплатного користування відповідачем земельними ділянками за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, за кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га, за кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га, за кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648.
Такий підхід повністю узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо визначення суми безпідставно збережених коштів, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").
Відповідно до статті 20 зазначеного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з приписами частини 5 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, чинній на час розгляду спору судом першої інстанції) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Так, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051).
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.
При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.
Водночас у пункті 162 Порядку №1051 визначено відомості, які можуть бути надані державними кадастровими реєстраторами у формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.
Зважаючи на викладене, як приписи п.286.2 ст. 286 ПК України, так і ст.20 Закону України "Про оцінку землі" визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом. Зважаючи на викладене, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.
З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.
З матеріалів справи вбачається, що розмір заявлених позовних вимог в сумі 1 438 708,45 грн ґрунтується на рішенні 16 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області № 394 від 30.06.2021 “Про встановлення місцевих податків та зборів на території Липовецької територіальної громади”, яким міська рада вирішила встановити на території Липовецької міської територіальної громади відсоткову ставку орендної плати від нормативної грошової оцінки за землі промисловості (землі надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірнічодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд) та для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в розмірі 5 відсотків (а.с.88 т.1) та наступних витягах із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки:
Згідно витягу № НВ-9906091292023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 03.02.2023) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 складає 373 994,63 грн (а.с.31 т.1).
Згідно витягу № НВ-9910931612024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 24.01.2024) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 складає 392 160,36 грн (а.с.32 т.1).
Згідно витягу № НВ-9964983732025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 28.05.2025) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 складає 439 042,69 грн (а.с.33 т.1).
Згідно витягу № НВ-9906091102023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 03.02.2023) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 складає 23 081 818,87 грн (а.с.34 т.1).
Згідно витягу № НВ-9964982112025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 28.05.2025) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 складає 27 169 034,22 грн (а.с.35 т.1).
Згідно витягу № НВ-9910932482024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 24.01.2024) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 складає 24 267 841,18 грн (а.с.36 т.1).
Згідно витягу № НВ-9964983442025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 28.05.2025) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 складає 6 400 862,61 грн (а.с.37 т.1).
Згідно витягу № НВ-9910933442024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 24.01.2024) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 складає 5 717 358,81 грн (а.с.38 т.1).
Згідно витягу № НВ-9906095072023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 03.02.2023) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 складає 5 437 939,02 грн (а.с.39 т.1).
Згідно витягу № НВ-9906095242023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 03.02.2023) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 складає 1 258 807,75 грн (а.с.40 т.1).
Згідно витягу № НВ-9910930512024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 24.01.2024) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 складає 1 323 489,57 грн (а.с.41 т.1).
Згідно витягу № НВ-9964984022025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 28.05.2025) нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 складає 1 481 711,25 грн (а.с.42 т.1).
Відповідно до п.20 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою, форму якої наведено в додатку 16, що подається в електронній або паперовій формі, як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою згідно з додатком 17. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вищевказані витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою відповідають додатку 17 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147.
Крім того, колегія суддів відзначає, що 27 травня 2025 року Липовецькою міською радою на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 13.05.2026 надано копію рішення Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області 14 сесії 8 скликання від 24 вересня 2018 року № 188 “Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель населених пунктів сіл Росоша та селище Липовець на території Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області”.
19 червня 2026 року через систему «Електронний суд» Липовецькою міською радою подано заяву на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 10.06.2026, в якій заначено розрахунок безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2023 по 01.06.2025 року, що становить 1438708,45 грн. До вказаної заяви додано додаток Д в якому зазначено коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф) до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту селища Липовець на території Росошанської сільської ради Липовецького району, затверджену рішенням Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області №188 від 24.09.2018.
Витребування судом апеляційної інстанції рішення Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 24.09.2018 №188 та додатку Д до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту селища Липовець обґрунтоване потребою у повному з`ясуванні фактичних обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками, розмір яких визначається виходячи з нормативної грошової оцінки земель, суд апеляційної інстанції був зобов`язаний перевірити правильність нарахування заявленої суми безпідставно збережених коштів. Саме тому витребування рішення про затвердження технічної документації та її невід`ємного додатку Д було безпосередньо пов`язане з предметом доказування у справі та відповідало завданню господарського судочинства для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок є належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону, оскільки містять офіційно визначені показники нормативної грошової оцінки земельних ділянок і підтверджують юридично значимі обставини справи.
Водночас, розрахунки нормативної грошової оцінки земельних ділянок за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га; кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га за адресою: вул. Привокзальна, 62, селище Липовець; кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець зазначені відповідачем у заяві ПрАТ «Рамбурс» на виконання вимог ухвали суду від 10.06.2026 колегія суддів вважає необґрунтованим, враховуючи наступне.
Насамперед, ПрАТ «Рамбурс» фактично зазначає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 станом на 2020 рік становила 929 600,00 грн, посилаючись на відповідний витяг з технічної документації. Проте надалі товариство самостійно визначає нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки на 2022– 2025 роки шляхом послідовного множення зазначеної величини на коефіцієнти індексації. Водночас, відповідно до статей 18, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка конкретної земельної ділянки підтверджується виключно витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Саме цей документ є офіційним доказом величини нормативної грошової оцінки, яка підлягає застосуванню при визначенні розміру орендної плати або безпідставно збережених коштів. 
Таким чином, наведені ПрАТ «Рамбурс» розрахунки нормативно грошових оцінок земельних ділянок за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га; кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га за адресою: вул.Привокзальна, 62, селище Липовець; кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець за 2023– 2025 роки не є належним доказом у розумінні процесуального закону, оскільки вони не підтверджені жодним витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованим уповноваженим органом. 
Крім того, відповідач фактично змішує поняття коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель із документально підтвердженою нормативною грошовою оцінкою конкретної земельної ділянки. Повідомлення Держгеокадастру щодо коефіцієнтів індексації мають загальний інформаційний характер та не встановлюють нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки. Застосування відповідних коефіцієнтів здійснюється під час формування технічної документації та відображається у витязі, який і є належним доказом розміру нормативної грошової оцінки.
Більше того, колегія суддів відзначає, що сама заява відповідача містить внутрішні суперечності. Так, після зазначення, що за 2023 рік коефіцієнт індексації становив 1,051, а за 2024 рік — 1,12, товариство далі безпідставно стверджує, що за 2023 рік Держгеокадастр встановив коефіцієнт 1,15, хоча одночасно здійснює розрахунок із застосуванням коефіцієнта 1,051, а щодо 2024 року також зазначає коефіцієнт 1,15, хоча фактично множить на 1,12. Це свідчить про непослідовність викладених доводів та відсутність належного правового обґрунтування здійснених розрахунків.
В свою чергу, як свідчать матеріали справи, розрахунок суми безпідставно збережених ПрАТ «Рамбурс» коштів – орендної плати за період з 01.03.2023 по 01.06.2025 в розмірі 1438 130,47 грн Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області здійснила на підставі витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, за кадастровим номером 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га, за кадастровим номером 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га, за кадастровим номером 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648.
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач для здійснення розрахунку позовних вимог використав наступні формули: за 10 місяців 2023 року (березень-грудень 2023 року ) х 5%/12 місяців х 10 місяців (березень-грудень 2023 року); за 2024 рік (НГО х 5%/100); за 5 місяців 2025 року (НГО х 5%/100/12 місяців х 5 місяців (січень-травень 2025 року.
Проте, колегія суддів відзначає, що аналіз застосованих позивачем формул свідчить, що розрахунок здійснено за період з 01.03.2023 по 31.05.2025 включно. Зокрема, за 2023 рік позивач нарахував плату лише за 10 місяців (березень–грудень), за 2024 рік – за повний календарний рік, а за 2025 рік – лише за 5 місяців (січень–травень). Отже, період, за який заявлено позовні вимоги, фактично охоплює час з 01 березня 2023 року по 31 травня 2025 року включно. 
В свою чергу, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок розміру безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з березня 2023 по травень 2025 зазначений в позовній заяві та встановлено, що розмір, який підлягав сплаті відповідачем за користування земельними ділянками з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0127, 0522285600:02:000:0260 та 0522285600:02:000:0261 складає 3 580 746,05 грн.
З метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду обставин справи, колегією суддів перевірено правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку розміру безпідставно збережених коштів. 
Поряд з цим, враховуючи, що договори оренди землі №№1-4 від 01.03.2013 припинились 01.03.2023 судом апеляційної інстанції враховано наступні періоди: з 02.03.2023 по 31.12.2023 – 305 днів із 365; з 01.01.2024 по 31.12.2024 – 366 днів із 366 (повний рік); з 01.01.2025 по 31.05.2025 – 151 день із 365: 
- земельна ділянка за кадастровим номером 0522285600:02:000:0259: 2023 рік - 23 081 818,87 грн х 5 % х 305/365 = 964 377,36 грн; 2024 рік - 24 267 841,18 грн х 5 % = 1 213 392,06 грн; 2025 рік - 27 169 034,22 грн х 5 % х 151/365 = 561 989,61 грн. Всього: 2 739 759,03 грн;
- земельна ділянка за кадастровим номером 0522285600:02:000:0127: 2023 рік - 5 437 939,02 грн х 5 % х 305/365 = 227 201,56 грн; за 2024 рік - 5 717 358,81 грн х 5 % = 285 867,94 грн; за 2025 рік - 6 400 862,61 грн х 5 % х 151/365 = 132 401,40 грн. Всього: 645 470,90 грн;
- земельна ділянка за кадастровим номером 0522285600:02:000:0260: за 2023 рік - 372 994,63 грн х 5 % х 305/365 = 15 584,02 грн; за 2024 рік - 392 160,36 грн х 5 % = 19 608,02 грн; 2025 рік - 439 042,69 грн х 5 % х 151/365 = 9 081,57 грн. Всього: 44 273,61 грн;
- земельна ділянка за кадастровим номером 0522285600:02:000:0261: за 2023 рік - 1 258 807,75 грн х 5 % х 305/365 = 52 594,02 грн; за 2024 рік - 1 323 489,57 грн х 5 % = 66 174,48 грн; за 2025 рік - 1 481 711,25 грн х 5 % х 151/365 = 30 649,09 грн. Всього: 149 417,59 грн.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір, який підлягав сплаті відповідачем за користування земельними ділянками з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0127, 0522285600:02:000:0260 та 0522285600:02:000:0261 за період з 02.03.2023 по 31.05.2025 включно складає 3 578 921,13 грн (2 739 759,03 + 645 470,90 + 44 273,61 + 149 417,59), що спростовує висновок суд першої інстанції, що розрахунок розміру безпідставно збережених коштів становить 3 580 746,05 грн.
Разом з тим, колегія суддів відзначає, що оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельними ділянками з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0260, 0522285600:02:000:0127, 0522285600:02:000:0261, то є платником плати за землю у формі орендної плати.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату позивачу за оренду землі: за березень 2023 згідно платіжної інструкції № 849 від 25.04.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.133 т.1); за квітень 2023 згідно платіжної інструкції № 1091 від 25.05.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.133 т.1); за травень 2023 згідно платіжної інструкції № 63 від 21.06.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.134 т.1); за червень 2023 згідно платіжної інструкції №1372 від 24.07.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.134 т.1); за липень 2023 згідно платіжної інструкції №1691 від 24.08.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.135 т.1); за серпень 2023 згідно платіжної інструкції № 1979 від 25.09.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.135 т.1); за вересень 2023 згідно платіжної інструкції №2280 від 25.10.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.136 т.1); за жовтень 2023 згідно платіжної інструкції №2829 від 21.11.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.136 т.1); за листопад 2023 згідно платіжної інструкції № 3236 від 22.12.2023 на суму 75 635,64 грн (а.с.137 т.1); за грудень 2023 згідно платіжної інструкції № 166 від 23.01.2024 на суму 75 635,62 грн (а.с.137 т.1); за січень 2024 згідно платіжної інструкції № 307 від 22.02.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.138 т.1); за лютий 2024 згідно платіжної інструкції № 523 від 25.03.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.138 т.1); за березень 2024 згідно платіжної інструкції №808 від 23.04.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.139 т.1); за квітень 2024 згідно платіжної інструкції №1036 від 27.05.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.139 т.1); за травень 2024 згідно платіжної інструкції № 1271 від 24.06.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.140 т.1); за червень 2024 згідно платіжної інструкції № 1502 від 23.07.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.140 т.1); за липень 2024 згідно платіжної інструкції №1779 від 21.08.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.141 т.1); за серпень 2024 згідно платіжної інструкції №1990 від 24.09.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.141 т.1); за вересень 2024 згідно платіжної інструкції №2170 від 22.10.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.142 т.1); за вересень 2024 згідно платіжної інструкції № 1369 від 28.11.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.142 т.1); за листопад 2024 згідно платіжної інструкції № 2691 від 27.12.2024 на суму 79 493,06 грн (а.с.143 т.1); за грудень 2024 згідно платіжної інструкції № 164 від 27.01.2025 на суму 79 493,06 грн (а.с.143 т.1); за січень 2025 згідно платіжної інструкції №419 від 26.02.2025 на суму 89 032,22 грн (а.с.144 т.1); за лютий 2025 згідно платіжної інструкції № 164 від 28.03.2025 на суму 89 032,22 грн (а.с.144 т.1); за березень 2025 згідно платіжної інструкції № 215 від 23.04.2025 на суму 89 032,22 грн (а.с.145 т.1); за квітень 2025 згідно платіжної інструкції № 1055 від 26.05.2025 на суму 89 032,22 грн (а.с.145 т.1); за травень 2025 згідно платіжної інструкції № 1284 від 26.06.2025 на суму 89 032,22 грн (а.с.146 т.1). 
Отже, загальна сума сплачена відповідачем позивачу за оренду землі за період березень 2023 - травень 2025 складає 2 155 434,20 грн.
З урахуванням вищевикладеного, спростовується висновок суду першої інстанції, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 425 311,85 грн., а в стягненні 13 397,15 грн слід відмовити, оскільки встановивши факт користування ПрАТ «Рамбурс» у період з 02.03.2023 по 31.05.2025 включно, без достатніх на те правових підстав земельними ділянками з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0127, 0522285600:02:000:0260 та 0522285600:02:000:0261 на яких розташована його нерухомість, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням розміру позовних вимог заявлених позивачем – 1 438 709,00 грн позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 423 486,93 грн (3 578 921,13 грн - 2 155 434,20 грн = 1 423 486,93 грн), а в стягненні 15 221,52 грн (1 438 709,00 грн - 1 423 486,93 грн = 15 221,52 грн ) слід відмовити.
Доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним з огляду на зазначення у його резолютивній частині земельних ділянок як таких, що розташовані у Липовецькому районі Вінницької області, є безпідставними, ґрунтуються на формальному тлумаченні окремих положень законодавства та не впливають ні на правильність встановлених судом обставин, ні на законність прийнятого рішення.
Так, Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» було ліквідовано Липовецький район та утворено Вінницький район, до складу якого увійшла територія Липовецької міської територіальної громади. Проте зазначена адміністративно-територіальна реформа жодним чином не змінила правового режиму спірних земельних ділянок, не припинила права комунальної власності Липовецької міської ради на них та не вплинула на виникнення чи існування обов`язку відповідача сплачувати кошти за їх фактичне використання.
Апелянт фактично ототожнює зміну адміністративно-територіального устрою держави зі зміною місцезнаходження земельних ділянок, що є юридично помилковим. Ліквідація адміністративного району як адміністративно-територіальної одиниці не означає припинення існування земельних ділянок, зміни їх індивідуалізуючих ознак або втрати можливості їх ідентифікації.
У даній справі предметом спору є сформовані земельні ділянки, з присвоєнням кадастрових номерів, площею, цільовим призначенням та адресами місцезнаходження. Саме кадастровий номер відповідно до земельного законодавства є унікальним ідентифікатором земельної ділянки, який не змінюється внаслідок зміни адміністративно-територіального устрою. Отже, незалежно від зазначення у судовому рішенні історичної або актуальної назви району, жодних сумнівів щодо того, які саме земельні ділянки є предметом спору, не виникає.
Крім того колегія суддів відзначає, що сам відповідач у апеляційній скарзі та інших поданих до суду процесуальних документах неодноразово використовує словосполучення «Липовецький район» для характеристики місця розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 0522285600:02:000:0259, 0522285600:02:000:0127, 0522285600:02:000:0260 та 0522285600:02:000:0261, одночасно визнаючи, що вони знаходяться на території Липовецької міської територіальної громади Вінницького району. Таким чином, наведені доводи мають суперечливий характер та фактично зводяться виключно до критики редакційного формулювання судового рішення, а не до спростування встановлених судом фактичних обставин справи. 
Посилання апелянта на те, що стягувати кошти за користування земельними ділянками, розташованими у районі, якого не існує, неможливо, є необґрунтованим, оскільки обов`язок зі сплати безпідставно збережених коштів виникає не внаслідок належності земельної ділянки до певного району, а внаслідок фактичного користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності без достатньої правової підстави. Вирішальне значення для правильного вирішення спору мають правовий статус земельної ділянки, її кадастровий номер, власник земельної ділянки та факт її використання відповідачем, а не адміністративно-територіальна назва району.
Поряд з цим, судова колегія зазначає, що навіть у разі неточного зазначення адміністративно-територіальної належності земельної ділянки таке формулювання не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до неправильного вирішення спору по суті, не вплинуло на встановлення фактичних обставин справи, не порушило права учасників справи та не унеможливлює виконання судового рішення. Відповідно до засад господарського судочинства скасування судового рішення можливе лише у разі істотного порушення норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Апелянтом таких обставин не наведено та не доведено.
Отже, наведені доводи відповідача є суто формальними, не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин, не впливають на правильність застосування норм матеріального права та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення з вказаних підстав.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 в частині стягнення безпідставно збережені грошові кошти у розмірі 1 824,92 грн (1 425 311,85 грн - 1 423 486,93 = 1824,92 грн) скасувати та ухвалити в цій нове рішення про відмову у задоволенні позову. Резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 викласти в наступній редакції: « 1. Позов Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” про повернення безпідставно набутого майна (коштів) задовольнити частково. 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” (місцезнаходження: пр-т. Перемоги, буд. 20, кв. 34, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 22936378) на користь Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд.4, місто Липовець, Вінницький район, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний код юридичної особи 04325957) безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності із земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га розташованої за адресою: вул.Привокзальна, 62, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га розташованої за адресою: вул. Л.Українки, 5, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га розташованої за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область шляхом зарахування їх до місцевого бюджету за наступними реквізитами: УК у Липовецькому районі/м. Липовець/18010900; UA768999980334129815000002880, код 37979858 в розмірі 1 423 486,93 грн. 3. В іншій частині позову відмовити.
Згідно ч.14 ст.129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 в частині стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 1 824,92 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Резолютивну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2026 у справі №902/911/25 викласти в наступній редакції:
“ 1. Позов Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” про повернення безпідставно набутого майна (коштів) задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” (місцезнаходження: пр-т. Перемоги, буд. 20, кв. 34, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 22936378) на користь Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд.4, місто Липовець, Вінницький район, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний код юридичної особи 04325957) безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності із земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер 0522285600:02:000:0259 площею 12,1599 га, кадастровий номер 0522285600:02:000:0260 площею 0,2358 га розташованої за адресою: вул.Привокзальна, 62, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0127 площею 2,8648 га розташованої за адресою: вул.Л.Українки, 5, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область, кадастровий номер 0522285600:02:000:0261 площею 0,4648 га розташованої за адресою: вул. Привокзальна, 12, селище Липовець, Липовецький район, Вінницька область шляхом зарахування їх до місцевого бюджету за наступними реквізитами: УК у Липовецькому районі/м.Липовець/18010900; UA768999980334129815000002880, код 37979858 в розмірі 1 423 486,93 грн.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” (місцезнаходження: пр-т. Перемоги, буд. 20, кв. 34, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 22936378) на користь Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд.4, місто Липовець, Вінницький район, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний код юридичної особи 04325957) - 17 081,84 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.»
3. Стягнути з Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул.Героїв Майдану, буд.4, місто Липовець, Вінницький район, Вінницька область, 22500, ідентифікаційний код юридичної особи 04325957) на користь Приватного акціонерного товариства “Рамбурс” (місцезнаходження: пр-т. Перемоги, буд.20, кв. 34, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код юридичної особи 22936378) – 33,10 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. 
4. Доручити Господарському суду Вінницької області видачу судових наказів.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "01" липня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Мельник О.В.