Справа № 139/257/26 
Провадження № 3/139/63/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 квітня 2026 року селище Муровані Курилівці 

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Наталія Василівна, 
за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - неповнолітнього ОСОБА_1 , його законного представника – батька ОСОБА_2 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 11 класу ліцею № 2 селища Муровані Курилівці,
У С Т А Н О В И Л А:
Щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 641818 від 15 квітня 2026 року, відповідно до якого той, 15 квітня 2026 року о 18-ій годині 35 хвилин по вул. Соборна в селищі Муровані Курилівці Могилів-Подільського району Вінницької області, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) обладнаним засобами пасивної безпеки, не користувався ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3 ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 5 ст. 121 КУпАП. 
Відповідно до поданого під час розгляду справи свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є неповнолітньою особою віком 17 років, а ОСОБА_2 є його законним представником як батько.
Відповідно до положень ст. 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, вчиненні особами віком від 16 до 18 років розглядуються суддями місцевих судів. 
У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_1 пояснив, що за відсутності дома батьків, вимушений був відвезти до лікаря свою бабусю. Коли вони поверталися з лікарні, його автомобіль зупинили поліцейські і його звинуватили в тому, що він керував ТЗ без посвідчення водія (він його ще не отримував). Щодо нього було складено два протоколи, в тому числі і про те, що він не користувався ременем безпеки, хоча насправді він був пристебнутим, що зафіксовано на відео, яке долучено до справи за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Батько неповнолітнього ОСОБА_1 . ОСОБА_2 пояснив суду: 15 квітня 2026 року він з дружиною у службових справах були в сусідній області. Уже по приїзду додому їм їх неповнолітній син ОСОБА_3 повідомив, що після обіду до нього зателефонувала бабуся (до них додзвонитися не змогла) і сказала, що погано себе почуває, попросила підвезти її до знайомого лікаря, а потім в аптеку. Також ОСОБА_3 розповів, що його зупинили поліцейські і склали протоколи про те, що він керував ТЗ без посвідчення водія та що не був пристебнутий паском безпеки. В той же час, на відео з камери поліцейського видно, що його син був пристебнутий паском безпеки.
Дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази з огляду на їх допустимість та достатність, приходжу до висновку про відсутність у діях неповнолітнього ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).
Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення, передбачене тією чи іншою статтею.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Так, на ствердження факту вчинення ОСОБА_1 вміненого правопорушення суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 641818 від 15 квітня 2026 року. 
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до 2.3. «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.
Відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП настає, в тому числі, за порушення правил користування ременями безпеки.
До матеріалів справи не долучено жодних доказів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, які поза розумним сумнівом підтверджують вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме що водій ОСОБА_1 керував автомобілем без використання ременя безпеки. 
Працівник поліції не долучив до протоколу відеозапис з нагрудної камери, який чітко фіксує, що водій не був пристебнутий ременем безпеки. 
За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). 
Завданням кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Встановлені під час розгляду справи обставини не підтверджують достовірність викладених у протоколі даних про наявність складу вміненого неповнолітньому ОСОБА_1 правопорушення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визнав кримінально – правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Враховуючи принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, приходжу до висновку, що поданими до суду матеріалами не доведено належними доказами подію вчинення неповнолітнім ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.
У разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 126, 221, 284, 294 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И Л А:
Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 121 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя : _____________