ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

01 травня 2026 року	Справа №160/32452/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у оформленні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбаченою пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил».
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 25.02.2022 року проходить військову службу за мобілізацією та брав участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій на дату набрання чинності Постановою КМУ №153 від 11.02.2025 року та отримав поранення під час захисту Батьківщини. Однак Військовою частиною НОМЕР_1 всупереч чинному законодавству не було розглянуто його рапорт про призначення одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Копію ухвали про відкриття провадження отримано Військовою частиною НОМЕР_1 19.11.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд», про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа.
Відповідачем відзиву проти позову не було надано.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Записами військового квитка серії НОМЕР_3 підтверджено, що ОСОБА_1 25.02.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від24.02.2022 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрілець зенітник та з 23.05.2025 року навідник.
25.03.2024 року ОСОБА_1 присвоєно військове звання старший солдат.
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 14.06.2024 року №1556/2763 старший солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 травня 2024 року отримав частковий розрив зв`язок правого гомілкостопного суглобу.
За обставин при виконанні бойового завдання згідно бойового розпорядження в складі НОМЕР_4 батальйону НОМЕР_5 бригади ТРО, під час проведення штурмових дій в напрямку н.п. Олександропіль - н.п. Керамік, внаслідок пересування по пересіченій місцевості. Обставини отримання травми військовослужбовцем пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
24.06.2025 року старший солдат ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_6 з рапортом про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди в розмірі один мільйон гривень, у відповідності до Постанови КМУ від 11.02.2025 року №153.
Вказаний рапорт позивачем було направлено засобами поштового зв`язку та згідно опису вкладення було додано: копію паспорту, копію військового квитка, копію довідки про обставини травми (поранення, контузії), витяг з реєстру територіальної громади, витяг з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей».
11.08.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь №4864 на адвокатський запит, якою повідомлено, що станом на 11.08.2025 року до військової частини НОМЕР_1 не надходило рапорту від 24.06.2025 року від старшого солдата ОСОБА_1 відповідно до положень Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виплати одноразової грошової винагороди в розмірі один мільйон гривень, у відповідності до Постанови КМУ від 11.02.2025 року №153.
Також зазначено, що копію зазначеного рапорту до адвокатського запиту не було додано та надано роз`яснення підстав та порядку виплати одноразової грошової винагороди у відповідності до Постанови КМУ від 11.02.2025 року №153.
13.10.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь №5967 на адвокатський запит щодо результатів розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_1 від 24.06.2025 року на отримання виплати у розмірі 1 млн. грн. згідно постанови КМУ від 11.02.2025 року №153, якою вказано, що у попередній відповіді було надано вичерпну інформацію по суті порушеного питання. 
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону №2011-XII).
Приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України 11.02.2025 прийнято постанову №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі - Постанова №153).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 Постанови №153 визначено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
За змістом частини першої статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Постанова Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" від 11.02.2025 за №153 набрала чинності 13.02.2025, з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Таким чином, аналізуючи зміст положень Постанови №153 можна дійти висновку, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме: вік прийняття або призову на військову службу до 25 років; бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, до набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 у віці до 25 років; проходити військову службу; брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності вказаною постановою - 13.02.2025, або строком менше шести місяців із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), або менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон); відсутності притягнення до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строку дії яких не закінчився.
Як встановлено судом, на момент мобілізації до лав Збройних Сил України під час дії воєнного стану ОСОБА_1 не виповнилося 25 років.
Позивач має статус учасника бойових дій та відповідно до довідки про обставини травми ( поранення, контузій, каліцтва) від 14.06.2024 року №1556/2753 отримав травму пов`язану з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.
Таким чином, позивач відповідає вимогам п.3, 4 Постанови №153 та має право на виплату відповідної винагороди.
Крім того, позивач не притягався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, що не заперечується відповідачем.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Тому суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.4 Постанови №153.
Позаяк, інше тлумачення, на переконання суду, не відповідатиме меті прийняття Постанови №153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та матиме ознаки дискримінації.
Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказав на бездіяльність військової частини НОМЕР_7 , яка полягає у не розгляді його рапорту від 24.06.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Так, матеріалами справи підтверджується, що 24.06.2025 ОСОБА_1 подав рапорт засобами поштового зв`язку до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Даний рапорт з відповідними документами направлений засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення рекомендованого листа та накладною №0113304310030, а також його копія була долучена до скарги адвоката.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази того, що вказаний рапорт був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 та за наслідками цього розгляду було прийняте відповідне рішення.
Відзиву проти позову відповідачем також не було надано.
Отже, не розгляд рапорту ОСОБА_1 від 24.06.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 .
У той же час, суд не може підмінити встановлену законодавством процедуру розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої Постановою від 11.02.2025 №153.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 24.06.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.06.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
У задоволенні ж іншої частини позовних вимог необхідно відмовити як передчасних.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльность військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 24.06.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.06.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна