Постанова
Іменем України
16квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 751/4086/24
Провадження № 61-3138свп25
Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду -судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І., Тітова М. Ю., Червинської М. Є., - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є:
позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Підгорний Костянтин Миколайович (далі - адвокат позивача),
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Міньковська Анастасія Володимирівна (далі - адвокат відповідача),
про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасний розрахунок внаслідок набуття у власність предмета іпотеки
за касаційними скаргами сторін на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2024 року, яке ухвалив суддя Лібстер А. С., і постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Шарапової О. Л., Євстафієва О. К., Скрипки А. А.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1. Позивач отримав у банку кредит. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передав в іпотеку нежитлове приміщення. Через неналежне виконання умов цього договору іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував право власності на нього за собою.Вартість предмета іпотеки на 90 відсотків перевищила забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя. Через невиконання останнім обов`язку повернути різницю коштів позивач у травні 2024 року звернувся до суду. Просив стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з дня реєстрації іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у травні 2016 року до моменту добровільного повернення коштів у серпні-вересні 2023 року.
2. Суд першої інстанції, якого підтримав апеляційний суд, задовольнив позов частково: стягнув інфляційні втрати та три проценти річних за період із впровадження 12 березня 2020 року карантину через поширення коронавірусної хвороби COVID-19 до добровільного виконання грошового зобов`язання у серпні-вересні 2023 року. Відхилив доводи позивача про те, що у 2018 році позовну давність перервало подання позову й ухвалення рішення про стягнення відшкодування суми, яка перевищила вартість предмета іпотеки.
3. Позивач із судовими рішеннями не погодився. У касаційній скарзі стверджував, що за вимогами про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних за 2016 - 2018 роки перебіг позовної давності перервало звернення з позовом про стягнення відшкодування суми, яка перевищила вартість предмета іпотеки.
4. Відповідач теж подав касаційну скаргу. Зазначив, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували те, що уперіод дії в Україні воєнного стану позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, звільняється від відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних.
5. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на такі питання: (1) чи слід ураховувати періоди дефляції під час визначення інфляційних втрат кредитора? (2) чи спливла загальна позовна давність за вимогами, заявленими у травні 2024 року, про стягнення інфляційних втрат за травень 2016 року - вересень 2023 року і трьох процентів річних із 22 квітня 2016 року до днів зарахування коштів на рахунок позивача у серпні - вересні 2023 року? Відповідь на перше питання - позитивна, а на друге - негативна. Тому, зокрема, скасував судові рішення щодо відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період із 2 квітня 2017 року (за три роки до дати набрання чинності законом щодо продовження позовної давності на час карантину) до 11 березня 2020 року включно (дати, що передувала тій, з якої позов задовольнив суд першої інстанції) й ухвалив нове - про задоволення цих вимог.
(2) Зміст позовної заяви
6. У травні 2024 року позивач звернувся до суду. Просив стягнути з відповідача нараховані на несвоєчасно погашені 590 769,06 грн боргу інфляційні втрати за період з травня 2016 року до вересня 2023 року включно та три проценти річних, враховуючи погашення того боргу у період з 16 серпня до 29 вересня 2023 року, на загальну суму 772 502,02 грн. Обґрунтував так:
6.1. 31 жовтня 2006 року позивач уклав із АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання кредиту № 11061217000 (далі - кредитний договір). 1 листопада 2006 року сторони уклали додаткову угоду №11061217000-1 до кредитного договору, згідно з якою змінили умови забезпечення виконання зобов`язання позивача.
6.2. 1 листопада 2006 року позивач уклав із АКІБ «УкрСиббанк» іпотечний договір № 300062174 (далі - іпотечний договір), за умовами якого передав в іпотеку банку нежиле приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м за адресою: м. Чернігів, вул. Жабинського, 13 (далі - предмет іпотеки).
6.3. 21 вересня 2015 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав договір факторингу № 27 із ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», за яким до останнього перейшло право вимоги до позивача за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього.
6.4. 22 вересня 2015 року АКІБ «УкрСиббанк» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір про відступлення прав вимоги № 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. і зареєстрований у реєстрі за №5002. За умовами того договору до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги за іпотечним договором і права іпотекодержателя на предмет іпотеки.
6.5. 18 квітня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна (далі - приватний нотаріус) прийняла рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
6.6. Після переходу від позивача до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права власності на предмет іпотеки, що відбувся 21 квітня 2016 року, позивач не отримав відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідач не виконав його грошове зобов`язання та порушив права позивача на отримання належного розміру відшкодування, передбаченого частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку».
6.7. Суд у справі № 751/2658/18 встановив, що з 21 квітня 2016 року відповідач мав сплатити позивачеві 3 954 749,71 грн, однак цього не зробив. «Оскільки відповідач, починаючи з 22 квітня 2016 року, грошове зобов`язання перед позивачем на вказану суму добровільно не виконав, останній добивався поновлення його прав у примусовому порядку через приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова Андрія Миколайовича у виконавчому провадженні № 69434599».
6.8. Через прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 22 квітня 2016 року, до моменту фактичного погашення заявленої частини боргу, відповідач має сплатити позивачеві інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. 
6.9. Із 16 серпня до 29 вересня 2023 року позивач у рахунок виконання грошового зобов`язання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримав від останнього 590 769,06 грн. Борг ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перед позивачем зі сплати інфляційних втрат за період з травня 2016 року до серпня 2023 року становить 641 635,50 грн, а три проценти річних за період з 22 квітня 2016 року до серпня-вересня 2023 року (з урахуванням днів фактичного погашення боргу) -130 866,52 грн.
(3) Зміст судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій
7. 24 жовтня 2024 року Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із відповідача на користь позивача за період з 12 березня 2020 року до серпня-вересня 2023 року 300 058,74 грн інфляційних втрат і 62 317,81 грн як три проценти річних; відмовив у задоволенні інших вимог. Мотивував так:
7.1. З моменту порушення грошового зобов`язання 22 квітня 2016 року необхідно розрахувати інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення (у межах заявлених позовних вимог). 
7.2. Відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності. Доводи позивача про її переривання у квітні 2020 року щодо похідних зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шляхом подання у квітні 2018 року позову про стягнення основного боргу не заслуговують на увагу. У квітні 2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування суми, яка перевищила 90 відсотків вартості предмета іпотеки; інших вимог не заявив. Тоді як позовна давність переривається поданням позову щодо саме тієї частини вимог, яку визначив позивач у позовній заяві. На вимоги, які не охоплюються позовом, і до інших боржників позовна давність не переривається (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10255/15-ц).
7.3. Згідно зі статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання й обмежується останніми трьома роками, що передували поданню позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц).
7.4. Позивач 6 травня 2024 року звернувся до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період з 22 квітня 2016 року до серпня-вересня 2023 року.
7.5. Позовна давність за вимогою про стягнення трьох процентів річних й інфляційних витрат за період з 22 квітня 2016 року до 11 березня 2020 року спливла до введення карантину. Тому позовні вимоги за цією вимогою задовольнити не можна.
Сплив позовної давності за вимогою про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України, починаючи з 12 березня 2020 року, припав на час дії карантину. Тому застосовний припис пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про продовження позовної давності на весь час дії карантину. Отже, інфляційні втрати та три проценти річних слід стягнути у межах заявлених вимог за період з 12 березня 2020 року до серпня-вересня 2023 року.
7.6. Загальна сума інфляційних втрат за вказаний період становить 300 058,74 грн, трьох процентів річних - 62 317,81 грн, а разом - 362 376,55 грн.
7.7. 25 липня 2024 року відповідач змінив назву із ТОВ «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс», на що вказують установчі документи (а. с. 119-142).
8. 22 листопада 2024 року Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув з відповідача 14 072,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
9. 10 лютого 2025 року Чернігівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційні скарги сторін залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін; стягнув з відповідача на користь позивача 8 000,00 грн відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.Зазначив аналогічні мотиви.
(4) Провадження у суді касаційної інстанції
10. 11 березня 2025 року адвокат позивача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 7686/0/220-25 від 12 березня 2025 року). Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, скасувати постанову апеляційного суду в частині залишення без задоволення апеляційної скарги позивача, ухвалити нове судове рішення - про задоволення позову в означеній частині. 
11. 13 березня 2025 року адвокат відповідача подала касаційну скаргу. Просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
12. 28 квітня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на підставі, передбаченій у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та про витребування справи із суду першої інстанції.
13. 28 квітня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про поновлення строку на касаційне оскарження за касаційною скаргою відповідача та відкриття касаційного провадження за цією скаргою на підставах, передбачених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
14. 9 вересня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
15. 28 січня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою передав справу на розгляд цієї палати. Мотивував так: 
15.1. Колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду неоднаково тлумачать і застосовують положення частини другої статті 625 ЦК України щодо врахування під час визначення інфляційних втрат періодів, у яких мала місце дефляція (індекс інфляції був меншим 100 %).
15.2. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 127/12820/17 виснував, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи із суми боргу, яка була в останній день місяця, у якому треба було зробити платіж, помноженої на індекс інфляції, оприлюднений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за тим, у якому мав бути платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; у розрахунок треба включати також періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто, коли мала місце дефляція.
15.3. Незважаючи на наведені вище висновки, Верховний Суд у складі іншої колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 757/8249/20-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 263/3220/16-ц і від 28 листопада 2018 року у справі № 322/1334/15 сформулював інший висновок, згідно з яким нарахування інфляційних втрат за період дефляції, тобто, коли індекс інфляції був меншим одиниці (зокрема, 99,7 %), не відбувається. 
15.4. Такий підхід є помилковим. З огляду на це від зазначеного висновку про неврахування періодів дефляції під час визначення інфляційних втрат слід відступити та сформулювати такий: за змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати розраховуються не за окремі інтервали часу, а за весь період прострочення; тому, якщо індекс інфляції в окремі періоди (місяці) є меншим одиниці (меншим, ніж 100%), що характеризує їх як періоди дефляції, то це не впливає на необхідність урахувати відповідний індекс під час розрахунку інфляційних втрат кредитора; кредитор не має отримати додаткову перевагу (можливість стягнення більшого розміру інфляційних втрат) унаслідок помилкових математичних операцій (виключення із розрахунків індексів інфляції, які менші одиниці), а боржник повинен бути впевненим у тому, що періоди часу, коли мала місце дефляція, не зумовили знецінення коштів кредитора, яке може вплинути на обсяг відповідальності боржника.
16. 18 березня 2026 року Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою прийняв справу до розгляду.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17. Позивач мотивував касаційну скаргу так:
17.1. Суди не врахували, що за вимогами про стягнення інфляційних витрат з травня 2016 року до березня 2018 року включно та про стягнення трьох процентів річних перебіг позовної давності перервався у квітні 2018 року зверненням з позовом про стягнення основного боргу. З квітня 2018 року позовна давність за цими вимогами почала спливати заново (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 759/3772/16-ц, Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19).
17.2. Позовна давність переривається поданням позову саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена у позовній заяві. Щодо вимог, які не охоплені позовом, та до інших боржників, ніж у ньому зазначені, позовна давність поданням позову не переривається (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц). Такий висновок, ухвалюючи судове рішення, врахував апеляційний суд. Однак згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 вона відступила від висновку, викладеного у її постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц.
17.3. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, за весь час прострочення (останнє є триваючим правопорушенням), то право на позов про стягнення щомісячних інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі 127/15672/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 липня 2023 року у справі № 910/14550/17).
17.4. Право на стягнення інфляційних витрат виникає не наступного дня після несплати боргу, а щомісяця після оприлюднення індексу інфляції. Тобто зобов`язання зі сплати інфляційних втрат слід облікувати окремо за кожен місяць, а початок спливу позовної давності за кожен такий місяць починає спливати в наступному місяці після десятого числа (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 і від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18).
17.5. Відсутній висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пунктів 12 і 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема щодо обчислення, зупинення перебігу позовної давності «для стягнення інфляційних втрат, зокрема за березень 2017 року, квітень 2017 року, завершення якого припадає відповідно на квітень 2020 року, травень 2020 року (що входить до періоду дії карантину), оскільки цих норм права… не існувало на час ухвалення судових рішень у справі № 127/15672/16».
18. Відповідач мотивував касаційну скаргу так:
18.1. Суд першої інстанції помилково виснував, що вимоги про стягнення платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, слід розглядати у цьому суді. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрованим місцезнаходженням позивача є: місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8. На зазначену адресу поширюється територіальна підсудність Шевченківського районного суду м. Києва.
18.2. Позивач особисто та за участю двох представників «з моменту звернення до суду із позовом про стягнення перевищення вартості предмета іпотеки над сумою заборгованості (№ 751/2658/18), оскарження рішень у цій справі в апеляційній, касаційній інстанції, збільшення позовних вимог» паралельно ініціював судові спори з Акціонерним товариством «Уксиббанк» і приватним нотаріусом у справах № 751/1417/17, 750/10668/18, 750/10395/18, 751/5887/19, брав особисту участь у їхньому розгляді. Тому немає об`єктивних обставин, які б унеможливлювали звернення з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасний розрахунок внаслідок набуття у власність предмета іпотеки до спливу позовної давності після її переривання.
18.3. Суди першої й апеляційної інстанцій не застосували припис пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; неустойку (штраф, пеню) й інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, слід списати кредитодавцем (позикодавцем).
18.4. Позивач необґрунтовано використовує норми про продовження строків, в тому числі позовної давності, у зв`язку із впровадженням карантину та воєнного стану з метою отримання не тільки фінансової сатисфакції, але й моральної. Нарахування 772 502,02 грн як трьох процентів річних та інфляційних втрат є більшим, ніж сума боргу, який становив 590 769,06 грн.
18.5. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є заходами відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання у вигляді відшкодування майнових втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів й отримання компенсації за неналежне виконання зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).
18.6. Позивач подав ще дев`ять позовів до відповідача про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних на загальну суму 1 352 197,46 грн за несвоєчасний розрахунок внаслідок набуття у власність предмета іпотеки, але за різні періоди (справи № 751/8440/23, № 751/6796/23, № 751/5314/23, № 751/9879/23, № 751/7752/23, № 751/6607/23, № 751/1088/24, № 751/9914/24, № 751/11220/23). Сума є неспівмірною з дійсними майновими витратами, яких зазнав позивач.
(2) Позиції інших учасників справи
19. 13 травня 2025 року адвокат позивача сформував у системі «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу відповідача (вх. № 15144/0/220/25 від 14 травня 2025 року), згідно з яким просив відмовити у задоволенні тієї скарги.
19.1. Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права (частину першу статті 30 ЦПК України) щодо визначення виключної територіальної юрисдикції (підсудності) спору за місцем знаходження нерухомого майна. Позивач вирішив захищати свої права на виплати, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, що виникають із зобов`язань, пов`язаних із нерухомістю на території Новозаводського району м. Чернігова, окремо від основної частини вимог щодо нерухомості. Тому підсудність справи не змінюється, і ця справа підсудна Новозаводському районному суду м. Чернігова, який правомірно розглянув цю справу.
19.2. Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 є безпідставним. У вказаній постанові суд сформулював висновок щодо застосування процесуальних норм в адміністративному процесі, а саме статі 122 КАС України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, які закон дозволяє суду поновлювати. Тоді як у справі № 751/4086/24 суди попередніх інстанцій застосували норми права щодо перебігу позовної давності, які є нормами матеріального (глава 19 ЦК України), а не процесуального права (глава 6 КАС України передбачає інші наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду - залишення позову без розгляду).
19.3. 22 квітня 2016 року не є для позивача датою початку перебігу позовної давності для похідних зобов`язань зі сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки для таких зобов`язань перебіг позовної давності обчислюється окремо за кожен місяць (частина п`ята статті 261 ЦК України), не раніше 10 числа наступного місяця, в якому оприлюднений індекс інфляції за попередній. Вказані висновки сформульовані у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 і від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, від яких Верховний Суд не відступав.
19.4. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, тобто є складовими вимоги про стягнення боргу. Тому подання позову щодо однієї з частин боргу (простроченого грошового зобов`язання) зумовлює переривання позовної давності щодо інших частин боргу (інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних).
19.5. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. На вимоги про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних позовна давність не поширюється, оскільки нарахування на вклад згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 30 листопада 2022 року у справі № 757/24677/18-ц і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судуу постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 сформулювали висновок про те, що нараховані на підставі частини другої статті 625 ЦК України на суму банківського вкладу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу банківського вкладу, і на них також (як і на банківський вклад) не розповсюджується перебіг позовної давності. Тому очевидно, що коли на грошове зобов`язання розповсюджується загальна позовна давність (3 роки), і предметом позову була лише частина вимоги (прострочене грошове зобов`язання), право на яку мав позивач, то не може не відбутися переривання позовної давності (відповідно до частин другої та третьої статті 264 ЦК України) щодо іншої частини вимоги - іншої складової грошового зобов`язання, якою є інфляційні втрати та три проценти річних.
19.6. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду до акцесорних зобов`язань віднесені, зокрема, зобов`язання зі сплати трьох процентів річних. Тому не можна врахувати висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульований у постанові від 23 лютого 2023 року у справі № 911/3025/21 (вимоги про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 ЦК України), на застосуванні якого наполягає відповідач у касаційній скарзі. Отже, закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.
19.7. Під час вирішення спору суди правомірно не застосували у справі № 751/4086/24 пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
20. 12 травня 2025 року адвокат відповідача сформувала у системі «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу позивача (вх. № 14887/0/220-25 від 12 травня 2025 року). Просила відмовити у задоволенні його скарги. Мотивувала так:
20.1. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, яке є триваючим, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає кожного місяця з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню позову.
20.2. Не можна взяти до уваги аргументи позивача про продовження на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строків, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. «Поновлення пропущеного процесуального строку» здійснює суд, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлене саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин, надання доказів на підтвердження їхнього існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації прав. 
20.3. Позивач особисто та за участі двох представників, в тому числі адвоката, з моменту звернення до суду із позовом у справі № 751/2658/18 паралельно ініціював судові спори з АТ «УкрСиббанк» і приватним нотаріусом (№ 751/1417/17, 750/10668/18, 750/10395/18, 751/5887/19 тощо). Отже, у нього відсутні об`єктивні обставини, які унеможливили звернення із позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасний розрахунок внаслідок набуття у власність предмета іпотеки до спливу позовної давності після її переривання.
20.4. До заяви про долучення попереднього розрахунку судових витрат слід додатково врахувати 5 000,00 грн за підготовку відзиву на апеляційну скаргу позивача, оскільки обсяг необхідних послуг збільшився.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
21. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами сторін на підставах, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
21.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
21.2. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.
22. Позивач оскаржив судові рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а відповідач - у повному обсязі позовних вимог. Тому Верховний Суд переглядає ці рішення щодо всіх позовних вимог. Але з огляду на відсутність доводів касаційних скарг щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у судах попередніх інстанцій не переглядає оскаржені судові рішення у частині таких витрат.
23. Додаткові пояснення позивача, сформовані його адвокатом у системі «Електронний суд» 22 травня 2025 року, 15 лютого 2026 року з доводами, які доповнюють аргументи касаційної скарги, слід повернути без розгляду.
23.1. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
23.2. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).
23.3. В ухвалі про відкриття касаційного провадження Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду надав учасникам справи десять днів з моменту отримання копії тієї ухвали для подання відзивів на касаційні скарги. Верховний Суд не визнав необхідним і не надав дозволів позивачеві подати додаткові пояснення після спливу строків на подання касаційної скарги та відзиву на неї відповідно. Тому зазначені пояснення, сформовані його адвокатом у системі «Електронний суд» 22 травня 2025 року, 15 лютого 2026 року, слід залишити без розгляду.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи слід ураховувати періоди дефляції під час визначення інфляційних втрат кредитора?
24. В ухвалі від 28 січня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що колегії цієї палати по-різному застосовують припис частини другої статті 625 ЦК України: одні при підрахунку інфляційних втрат ураховують індекси інфляції за весь період прострочення боржника, включно з тими місяцями, у які вказаний індекс був меншим одиниці, тобто меншим, ніж 100 % (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі № 127/12820/17), тоді як інші не враховують період дефляції під час визначення інфляційних втрат кредитора (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 757/8249/20-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 263/3220/16-ц і від 28 листопада 2018 року у справі № 322/1334/15).
25. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
26. Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду наголошує, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати розраховуються не за окремі інтервали часу, а за весь період прострочення. З огляду на це, якщо індекс інфляції в окремі періоди (місяці) є меншим одиниці (меншим, ніж 100%), що характеризує їх як періоди дефляції, то це не впливає на необхідність урахувати відповідний індекс під час розрахунку інфляційних втрат кредитора. Кредитор не має отримати додаткову перевагу (можливість стягнення більшого розміру інфляційних втрат) унаслідок помилкових математичних операцій (виключення із розрахунків індексів інфляції, які менші одиниці), а боржник повинен бути впевненим у тому, що періоди часу, коли мала місце дефляція, не зумовили знецінення коштів кредитора, яке може вплинути на обсяг відповідальності боржника.
27. Однак відсутні підстави для відступу від висновків щодо розрахунку інфляційних втрат, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 757/8249/20-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 263/3220/16-ц і від 28 листопада 2018 року у справі № 322/1334/15. Так, у постанові в справі № 757/8249/20-ц Верховний Суд виснував про відсутність підстав для стягнення інфляційних витрат, оскільки розрахунок був здійснений за один місяць, в якому індекс інфляції був меншим одиниці. А у постановах у справах № 263/3220/16-ц і № 322/1334/15 Верховний Суд не переглядав судові рішення на предмет розрахунку інфляційних втрат без урахування періоду дефляції.
(2.2) Чи спливла загальна позовна давність за вимогами, заявленими у травні 2024 року, про стягнення інфляційних втрат за травень 2016 року - вересень 2023 року і трьох процентів річних із 22 квітня 2016 року до днів зарахування коштів на рахунок позивача у серпні - вересні 2023 року?
28. Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних через невиконання відповідачем обов`язку відшкодувати перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Суди попередніх інстанцій задовольнили позов частково, зважаючи на продовження позовної давності на весь час дії карантину; відмовили у задоволенні вимог за період з травня 2016 року до 11 березня 2020 року включно, оскільки позов про стягнення основного боргу не був підставою для переривання позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, питання про які суд у тій справі не вирішував.
29. Позивач у касаційній скарзі стверджував, зокрема, що суди помилково не врахували переривання позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних з травня 2016 року до березня 2020 року внаслідок звернення позивача у квітні 2018 року з позовом про стягнення основного боргу.
30. Відповідач у касаційній скарзі вказав на те, що суди першої й апеляційної інстанцій, задовольняючи позов частково, безпідставно не врахували, що згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.
31. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду частково погоджується з аргументами позивача та вважає безпідставними доводи відповідача. 
32. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя та четверта статті 12 ЦПК України).
33. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни).
34. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
35. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
36. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи з відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (пункти 41, 64)).
37. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
38. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
39. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша й абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).
40. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц).
41. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частина друга статті 264 ЦК України).
42. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова № 211) з 12 березня 2020 року на всій території України встановлений карантин.
43. Строк дії карантину уряд неодноразово продовжував, а відмінив о 24 годині 00 хвилин 30 червня 2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
44. За Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року (далі - Закон № 540-IX), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12. 
Згідно з цим пунктом під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
45. На підставі указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений воєнний стан строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі цей строк неодноразово продовжувався та триває досі.
46. Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року (далі - Закон № 2120-ІХ), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктами 18 і 19. 
Пункт 18 передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з пунктом 19 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
47. За змістом пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України саме у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Тому виключно до тих відносин не застосовуються положення статті 625 ЦК України (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 червня 2025 року у справі № 752/30967/21, від 5 листопада 2025 року у справі № 754/9673/24).
48. На підставі Закону України від 8 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року (далі - Закон № 3450-ІХ), пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладений у новій редакції. 
Згідно з цими змінами у період дії воєнного стану в Україні, введеного указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
49. За Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 4 вересня 2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключений.
50. Таким чином, впродовж строку дії воєнного стану позовна давність була продовжена від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року включно, а 30 січня 2024 року її перебіг зупинився до 3 вересня 2025 року включно.
51. Якщо позовна давність не спливла станом на 2 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжений (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився на строк дії воєнного стану. 
Звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували поданню позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 2 квітня 2020 року (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (пункти 96-98, 154-155)).
52. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини: 
52.1. 12 квітня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалив рішення у справі № 751/2658/18, згідно з яким позовні вимоги позивача до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як правонаступника АКІБ «УкрСиббанк» задовольнив частково: стягнув із фінансової компанії 3 954 749,71 грн відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених нею вимог іпотекодержателя. 
9 листопада 2021 року Чернігівський апеляційний суд ухвалив у тій справі постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції від 12 квітня 2021 року скасував й ухвалив нове - про часткове задоволення позову: стягнув із ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 3 954 749,71 грн (т. 1, а. с. 32-36).
3 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, згідно з якою, зокрема, залишив без змін постанову апеляційного суду від 9 листопада 2021 року (т. 1, а. с. 25-31).
Суд у справі № 751/2658/18 встановив, що з 21 квітня 2016 року у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» виник обов`язок відшкодувати позивачеві перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених нею вимог іпотекодержателя.
52.2. 15 липня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов А. М. відкрив виконавче провадження № 69434599 про примусове виконання виконавчого листа № 751/2658/18, який 14 липня 2022 року видав Чернігівський апеляційний суд (т. 1, а. с. 37).
52.3. Згідно з довідкою АО «Райффайзен Банк» про рух коштів за період з 16 серпня до 29 вересня 2023 року на рахунок позивача за виконавчим листом № 751/2658/18 у виконавчому провадженні № 69434599 надійшли сумарно 590 769,06 грн (т. 1, а. с. 38-39).
52.4. Згідно з розрахунком позивача сума інфляційних втрат і трьох процентів річних становить 772 502,02 грн за період з 22 квітня 2016 року до 29 вересня 2023 року внаслідок отримання позивачем з 16 серпня до 29 вересня 2023 року 590 769,06 грн в рахунок часткового погашення на виконання рішення суду у справі № 751/2658/18 3 954 749,71 грн відшкодування позивачеві як іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених нею вимог відповідача як іпотекодержателя (т. 1, а. с. 9-24). 
52.5. Із урахуванням спливу позовної давності за розрахунком ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за період з 1 лютого 2021 року до 30 жовтня 2023 року розмір інфляційних втрат позивача склав 180 819,02 грн, а трьох процентів річних - 34 391,99 грн (т. 1, а. с. 77-80).
52.6. 25 липня 2024 року відбулась зміна назви відповідача з ТОВ «Довіра та гарантія» (т. 1, а. с. 119-142).
52.7. 6 червня 2024 року представник відповідача подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 1, а. с. 72-74).
53. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду бере до уваги те, що право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, існує до моменту усунення цього порушення й обмежується позовною давністю - останніми трьома роками, які передували поданню відповідного позову. На перебіг позовної давності впливають обставини, пов`язані з її зупиненням (стаття 263 ЦК України), перериванням (стаття 264 ЦК України) та продовженням (пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Законів № 2120-ІХ і № 3450-ІХ).
54. Позивач у травні 2024 року звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за період з 22 квітня 2016 року до 16 серпня - 29 вересня 2023 року. Відповідач заявив про застосування позовної давності. Однак вона внаслідок запровадження та продовження дії карантину з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року та запровадження 24 лютого 2022 року і продовження строку дії воєнного стану не спливла щодо заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період із 2 квітня 2017 року до 29 вересня 2023 року. Тому обґрунтованими є вимоги позивача про їхнє стягнення за вказаний період.
55. Суди попередніх інстанцій стягнули інфляційні втрати та три проценти річних, починаючи з 12 березня 2020 року до моменту фактичної сплати частин боргу у період із 16 серпня до 29 вересня 2023 року, тоді як мали їх стягнути, починаючи з 2 квітня 2017 року. Вони помилково пов`язали підставу для продовження перебігу позовної давності із прийняттям 11 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України постанови № 211. Продовження цього строку пов`язане з набранням чинності 2 квітня 2020 року Законом № 540-IX, згідно з яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнили пунктом 12.
56. Тому помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період із 2 квітня 2017 року до 11 березня 2020 року включно. Отже, з огляду на заявлені позовні вимоги з відповідача за вказаний період додатково слід стягнути: 
1) 146 406,23 грн інфляційних втрат (середній індекс за вказаний період становить 1,24782313), з яких:
- 21 179,17 x 1,24782313 - 21 179,17 = 5 248,69 грн;
- 17 737,54 x 1,24782313 - 17 737,54 = 4 395,77 грн;
- 25 866,47 x 1,24782313 - 25 866,47 = 6 410,31 грн;
- 51 526,31 x 1,24782313 - 51 526,31 = 12 769,41 грн;
- 3 287,17 x 1,24782313 - 3 287,17 = 814,64 грн;
- 35 612,06 x 1,24782313 - 35 612,06 = 8 825,49 грн;
- 46 927,04 x 1,24782313 - 46 927,04 = 11 629,61 грн;
- 41 108,81 x 1,24782313 - 41 108,81 = 10 187,71 грн;
- 16 385,99 x 1,24782313 - 16 385,99 = 4 060,83 грн;
- 7 814,49 x 1,24782313 - 7 814,49 = 1 936,61 грн;
- 54 195,47 x 1,24782313 - 54 195,47 = 13 430,89 грн;
- 10 197,96 x 1,24782313 - 10 197,96 = 2 527,29 грн;
- 103 902,13 x 1,24782313 - 10 3902,13 = 25 749,35 грн;
- 55 110,53 x 1,24782313 - 55 110,53 = 13 657,66 грн;
- 23 509,36 x 1,24782313 - 23 509,36 = 5 826,16 грн;
- 52 874,45 x 1,24782313 - 52 874,45 = 13 103,51 грн;
- 23 534,11 x 1,24782313 - 23 534,11 = 5 832,30 грн;
2) 52 453,73 грн як три проценти річних, з яких:
- 21 179,17 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 1 747,72 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 21 179,17 x 3 x 71 / 366 / 100 = 123,26 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 1 870,98 грн;
- 17 737,54 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 1 463,71 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 17 737,54 x 3 x 71 / 366 / 100 = 103,23 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 1 566,94 грн;
- 25 866,47 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 2 134,52 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 25 866,47 x 3 x 71 / 366 / 100 = 150,53 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 2 285,05 грн;
- 51 526,31 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 4 251,98 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 51 526,31 x 3 x 71 / 366 / 100 = 299 87 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 4 551,85 грн;
- 3 287,17 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 271,26 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 3 287,17 x 3 x 71 / 366 / 100 = 19,13 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 290,39 грн;
- 35 612,06 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 2 938,73 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 35 612,06 x 3 x 71 / 366 / 100 = 207,25 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 3 145,98 грн;
- 46 927,04 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 3 872,45 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 46 927,04 x 3 x 71 / 366 / 100 = 273,10 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 4 145,55 грн;
- 41 108,81 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 3 392,32 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 41 108,81 x 3 x 71 / 366 / 100 = 239,24 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 3 631,56 грн;
- 16 385,99 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 1 352,18 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 16 385,99 x 3 x 71 / 366 / 100 = 95,36 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 1 447,54 грн;
- 7 814,49 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 644,86 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 7 814,49 x 3 x 71 / 366 / 100 = 45,48 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 690,34 грн;
- 54 195,47 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 4 472,24 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 54 195,47 x 3 x 71 / 366 / 100 = 315,40 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 4 787,64 грн;
- 10 197,96 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 841,54 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 10 197,96 x 3 x 71 / 366 / 100 = 59,35 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 900,89 грн;
- 103 902,13 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 8 574,06 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 103 902,13 x 3 x 71 / 366 / 100 = 604,68 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 9 178,74 грн;
- 55 110,53 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 4547,75 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 55 110,53 x 3 x 71 / 366 / 100 = 320,73 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 4 868,48 грн;
- 23 509,36 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 1 940,01 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 23 509,36 x 3 х 71 / 366 / 100 = 136,82 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 2 076,83 грн;
- 55 874,45 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 4 610,79 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 55 874,45 x 3 x 71 / 366 / 100 = 325,17 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 4 935,96 грн;
- 23 534,11 x 3 x 1004 / 365 / 100 = 1 942,05 грн із 2 квітня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно (1004 дні), 23 534,11 x 3 x 71 / 366 / 100 = 136,96 грн із 1 січня до 11 березня 2020 року включно (71 день), а разом - 2 079,01 грн.
57. Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача про переривання позовної давності у квітні 2018 року (за вимогами про стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних з травня 2016 року до березня 2018 року включно) зверненням із позовом про стягнення основного боргу - суми перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог (див. аналогічний висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18 (пункти 44-45)).
58. Підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України немає. Відповідач не є позичальником. Спірні правовідносини стосуються наслідків прострочення грошового зобов`язання, пов`язаного із відшкодуванням позивачеві перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог. До цих відносин припис вказаного пункту незастосовний.
59. Також немає підстав для застосування у цій справі припису пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України. Згідно з тим приписом позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Проте спірні правовідносини не виникли на підставі договору банківського вкладу. Тому відповідні доводи позивача є безпідставними. 
60. Стосовно твердження відповідача про порушення правил територіальної юрисдикції палата звертає увагу на те, що відповідач у суді першої інстанції у відзиві не заявляв такі доводи та надалі не обґрунтував поважність причин неможливості їх заявити. Тому підстав для скасування судових рішень згідно з частиною другою статті 411 ЦПК України немає.
61. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за період із 2 квітня 2017 року до 11 березня 2020 року включно є помилковим. Тому в частині вказаного періоду судові рішення слід скасувати й ухвалити нове - про задоволення відповідних вимог, а в іншій частині залишити без змін.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
(3.1) Щодо суті касаційних скарг
62. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункти 1 і 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
63. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України). 
64. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини перша, третя статті 412 ЦПК України).
65. Із урахуванням висновку про часткову обґрунтованість касаційної скарги позивача та необґрунтованість касаційної скарги відповідача оскаржені судові рішення слідскасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних за період із 2 квітня 2017 року до 11 березня 2020 року включно й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову: стягнути з відповідача 198 859,96 грн, із яких 146 406,23 грн інфляційних втрат і 52 453,73 грн як три проценти річних; в іншій частині судові рішення залишити без змін.
(3.2) Щодо судових витрат
66. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 
67. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
68. З огляду на вказаний припис, беручи до уваги часткове задоволення касаційної скарги позивача, слід скасувати рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін постановою апеляційного суду, щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 623,77 грн судового збору.
69. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; юридичною особою, ставка судового збору становить1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»);
Такий розмір згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року становив 3 028,00 грн;
- апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 6 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону у редакції, чинній на час подання такої скарги);
- касаційної скарги на рішення суду - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 вказаного Закону у редакції, чинній на час подання такої скарги).
70. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
71. Позивач заявив дві вимоги майнового характеру про стягнення 641 635,50 грн інфляційних втрат та 130 866,52 грн як трьох процентів річних. За подання позовної заяви він сплатив 7 725,02 грн (772 502,02 грн х 0,01) судового збору (т. 1, а. с. 47-50).
72. Суди першої й апеляційної інстанцій задовольнили позов частково: стягнули із відповідача на користь позивача 300 058,74 грн інфляційних втрат і 62 317,81 грн як три проценти річних, а разом - 362 376,55 грн.
73. Незадоволені вимоги, відповідно до розміру яких позивач подавав апеляційну та касаційну скарги, становили 410 125,47 грн (772 502,02 грн - 300 058,74 грн - 62 317,81 грн), з них 341 576,76 грн - інфляційні втрати (641 635,50 грн - 300 058,74 грн) та 68 548,71 грн (130 866,52 грн - 62 317,81 грн) як три проценти річних.
74. Позивач за подання апеляційної та касаційної (в електронній формі) скарг сплатив відповідно 6 151,88 грн (т. 2, а. с. 28) та 6 562,01 грн (т. 2, а. с. 87).
75. Відповідач, який оскаржив судові рішення у повному обсязі за подання апеляційної та касаційної скарг сплатив відповідно 11 590,53 грн (т. 1, а. с. 236 - на суму 5 435,66 грн, т. 2, а. с. 10 - на суму 6 154,87 грн), хоча мав сплатити 11 587,53 грн, і 15 450,50 грн (т. 2, а. с. 116), хоча мав сплатити 15 450,04 грн. Суму переплати (3,46 грн) може повернути за клопотанням на підставі пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».
76. Апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційних скарг і відповідача, і позивача. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги відповідача та частково задовольнив касаційну скаргу позивача: додатково до стягнутих судами попередніх інстанцій сум стягнув із відповідача 146 406,23 грн інфляційних втрат і 52 453,73 грн як три проценти річних.
77. За наслідками касаційного перегляду судових рішень позовні вимоги задоволені на 72,65 %: ((300 058,74 грн + 146 406,23 грн + 62 317,81 грн + 52 453,73 грн) х 100% / 772 502,02 грн).Отже, незадоволені позовні вимоги склали 27,35 %.
78. Беручи до уваги задоволення позовних вимог на 72,65 %, відповідач має компенсувати позивачеві 14 848,87 грн (7 725,02 грн + 6 151,88 грн + 6 562,01 грн) х 72,65 / 100%) судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг. З огляду на відмову відповідачеві у задоволенні його апеляційної та касаційної скарг позивач не повинен компенсувати відповідачеві витрати останнього на судовий збір.
79. Позивач просив компенсувати йому 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції. До відповідної заяви (т. 2, а. с. 154-155) додав, зокрема, договір про надання правової допомоги від 5 травня 2025 року (т. 2, а. с. 158-159) на суму 10 000,00 грн, акт від 23 вересня 2025 року прийому-передачі виконаних робіт для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) на зазначену суму згідно з вказаним договором (т. 2, а. с. 160) та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 26 вересня 2025 року (т. 2, а. с. 161).
80. За наслідками касаційного перегляду в оскарженій позивачем частині судових рішень вимоги касаційної скарги позивача задоволені на 48,49 %: (198 859,96 грн х 100% / 410 125,47 грн).Тому з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції (т. 2, а. с. 158-161) з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 849,00 грн (10 000,00 грн х 48,49 % / 100%) компенсації таких витрат.
81. Відповідач у касаційній скарзі (т. 2, а. с. 91-97) вказав 30 000,00 грн як орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, а у відзиві на касаційну скаргу позивача (т. 2, а. с. 124-126) додав ще 5 000,00 грн за підготовку такого відзиву. Повідомив, що надасть докази всіх цих витрат після ухвалення судового рішення. З огляду на це, а також беручи до уваги відмову у задоволенні касаційної скарги відповідача Верховний Суд у постанові не розглядає питання про розподіл таких витрат.
(4) Висновок щодо застосування норм права
82. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
83. За змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційні втрати розраховуються не за окремі інтервали часу, а за весь період прострочення. З огляду на це, якщо індекс інфляції в окремі періоди (місяці) є меншим одиниці (меншим, ніж 100%), що характеризує їх як періоди дефляції, то це не впливає на необхідність урахувати відповідний індекс під час розрахунку інфляційних втрат кредитора. Кредитор не має отримати додаткову перевагу (можливість стягнення більшого розміру інфляційних втрат) унаслідок помилкових математичних операцій (виключення із розрахунків індексів інфляції, які менші одиниці), а боржник повинен бути впевненим у тому, що періоди часу, коли мала місце дефляція, не зумовили знецінення коштів кредитора, яке може вплинути на обсяг відповідальності боржника.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
у х в а л и в:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» залишити без задоволення.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
3. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» за період із 2 квітня 2017 року до 11 березня 2020 року включно інфляційних втрат і трьох процентів річних, а також у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 3 623,77 грн судового збору. Ухвалити в частині зазначеної позовної вимоги нове рішення про її задоволення: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112, ЄДРПОУ 38750239) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 198 859,96 грн (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять грн 96 коп.), із яких 146 406,23 грн (сто сорок шість тисяч чотириста шість грн 23 коп.) інфляційних втрат і 52 453,73 грн(п`ятдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят три грн 73 коп.) як три проценти річних. В іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112, ЄДРПОУ 38750239) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 19 697,87 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім грн 87 коп.), із яких 14 848,87 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок вісім грн 87 коп.) компенсація судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг і 4 849,00 грн (чотири тисячі вісімсот сорок дев`ять грн 00 коп.) компенсація витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач		Д. А. Гудима	
Судді		І. О. Дундар	
		А. Ю. Зайцев	
		Є. В. Коротенко	
		В. М. Коротун	
		Є. В. Краснощоков	
		В. І. Крат	
		П. І. Пархоменко	
		М. Ю. Тітов	
		М. Є. Червинська