П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 990/341/23
провадження № 11-188заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
за участю:
секретаря судового засідання Рожок В. В.,
представника позивача - адвоката Лепехи К. Г.,
представників відповідача - Нарольської Т. С.
представника третьої особи - Таркаєвої О. С.
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року (судді Юрченко В. П., Бившева Л. І., Ханова Р. Ф., Гончарова І. А., Олендер І. Я.,) у справі № 990/341/23 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23.
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1.28 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області на підставі підпункту 4 пункту 16 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».
2. Оскаржуване рішення було прийнято на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) з рекомендацією (рішенням) від 26 липня 2018 року №1367/ко-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області на підставі підпункту 4 пункту 16 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
3. На обґрунтування позову ОСОБА_1 стверджує, що відповідач порушив процедуру розгляду питання про звільнення, оскільки рішення прийнято без його участі та без участі представника у засіданні, яке відбулось 28 листопада 2023 року, що позбавило його права надати додаткові докази та пояснення, а також повторно заявити відвід члену ВРП ОСОБА_2 , який є упередженим.
4. Зокрема, позивач відзначив про неналежне повідомлення його про засідання ВРП, яке відбулось 28 листопада 2023 року, а саме менш ніж за десять календарних днів на порушення порядку, встановленого частиною п`ятою статті 30 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII). Також наголосив на тому, що він не мав можливості взяти участь у засіданні ВРП 28 листопада 2023 року у зв`язку із знаходженням на лікуванні, однак попри поважність причини першої неявки ОСОБА_1 розгляд питання щодо звільнення судді відбувся і завершився прийняттям рішення ВРП № 1131/0/15-23.
5. Позивач зауважив, що ОСОБА_2 на засіданні ВРП, яке відбулось 27 липня 2023 року озвучив інформацію про спадщину батька ОСОБА_1 , однак така інформація відсутня в матеріалах суддівського досьє ОСОБА_1 . Відповідно до норм чинного законодавства інформація щодо моменту оформлення спадщини і кола спадкоємців померлої особи не міститься у відкритих джерелах та є інформацією з обмеженим доступом, що передбачає певний порядок її отримання. Однак член ВРП ОСОБА_2 на порушення норм Закону № 1798-VIII, перевищуючи свої службові повноваження, озвучив у засіданні ВРП недостовірну інформацію з обмеженим доступом щодо дати оформлення спадщини батька судді ОСОБА_1 і кола спадкоємців після нього, що вказує на протиправність дій ОСОБА_2 . Також позивач вказує на те, що член ВРП протиправно повідомив недостовірну інформацію щодо: офісу сина судді ОСОБА_1 ; продажу автомобіля; того, що син судді ОСОБА_1 не був задекларований як член сім`ї; ненадання членами сім`ї судді ОСОБА_1 інформації про їхні готівкові кошти. Члени ВККС не перевірили договір оренди, наданий суддею ОСОБА_1., як і не надіслали відповідних запитів до власників або розпорядників цієї інформації.
6. Крім того, стверджує, що у рішенні ВРП немає висновку, за яким критерієм (компетентності, професійної етики або доброчесності) суддя не відповідає займаній посаді, та дійсних мотивів прийняття такого рішення. Серед іншого, зазначив, що у рішенні ВККС від 26 липня 2018 року № 1367/ко-18 також не наведено переліку мотивів, які б достовірно свідчили про невідповідність судді займаній посаді.
7. Позивач покликається на відсутність у статті 126 Конституції України такої підстави звільнення судді, як виявлення за результатами кваліфікаційного оцінювання його невідповідності займаній посаді чи відмова останнього від оцінювання. З покликанням на європейські стандарти позивач вважає, що правове регулювання звільнення суддів з посади у зв`язку з невідповідністю займаній посаді суперечить не лише конституційним гарантіям, а й принципам верховенства права, пропорційності, справедливості та правової визначеності.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ВРП, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ВККС, про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23 відмовлено повністю.
9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ВРП, приймаючи спірне рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципів пропорційності та законності. Оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення позивача з посади судді.
10. Суд першої інстанції врахував, що ВРП виконала свій обов`язок, передбачений пунктом 5 статті 56 Закону № 1798-VIII щодо належного повідомлення судді про засідання ВРП, стосовно якого розглядається питання про звільнення його з посади, а також зважив на ту обставину, що суддя та його представник були заслуханими на засіданні ВРП та надавали відповідні пояснення, а також взяв до уваги приписи статті 56 Закону № 1798-VIII, відповідно до яких повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності, дійшов висновку про відсутність порушень з боку ВРП з приводу прийняття оскаржуваного рішення без участі ОСОБА_1 .
11. Також суд першої інстанції зазначив, що у спірному рішенні ВРП, погоджуючись з висновком ВККС, зазначила, що суддя ОСОБА_1. не надав повних, обґрунтованих та достатніх пояснень щодо джерел походження його майна, що є одним з обов`язків судді згідно зі статтею 56 Закону № 1798-VIII, а зміст його пояснень свідчить, що суддя не доклав належних зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною, та не вжив належних і достатніх заходів для того, щоб бути обізнаним про свої майнові інтереси та антикорупційні обов`язки. Зазначені обставини також ставлять під обґрунтований сумнів повноту і достовірність тверджень, наведених у декларації доброчесності судді. Суперечливий зміст наданих ОСОБА_1 пояснень, неодноразова зміна аргументації тих самих тверджень дають підстави для висновку про недостатнє сприйняття й утвердження суддею ОСОБА_1. фундаментальних засад доброчесності суддів.
12. Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення ВРП є закономірним (очікуваним) результатом (наслідком) непроходження позивачем (як професійним суддею) кваліфікаційного оцінювання, що ототожнюється з виявленням «невідповідності» судді займаній посаді.
13. Стосовно покликання позивача на відсутність у статті 126 Конституції України такої підстави звільнення судді, як виявлення за результатами кваліфікаційного оцінювання його невідповідності займаній посаді чи відмова останнього від оцінювання, суд першої інстанції зазначив, що підпункт 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України є самостійною окремою, відмінною від наведених у статті 126 Конституції України підставою звільнення судді безпосередньо за результатами виявлення під час проведення оцінювання судді невідповідності його займаній посаді за критеріями компетентності, а тому зазначені доводи позивача є необґрунтованими.
Установлені судом першої інстанції обставини справи
14. ОСОБА_1 . Указом Президента України від 14 жовтня 2002 року № 926/2002 призначений на посаду судді Господарського суду Одеської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 17 травня 2007 року № 1035-V обраний суддею Господарського суду Одеської області безстроково.
15. Рішенням ВККС від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 .
16. На першому етапі кваліфікаційного оцінювання суддя ОСОБА_1 склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 86,625 бала. За результатами виконання практичного завдання суддя набрав 76,5 бала. Загальний результат іспиту, складеного суддею, становить 163,125 бала.
17. ОСОБА_1 пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок і визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
18. Рішенням Комісії від 11 липня 2018 року № 166/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 20 квітня 2018 року, зокрема, судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 , якого допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
19. За критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення)суддя набрав 98,33 бала. За цим критерієм суддю оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє судді, та співбесіди.
20. Під час вивчення матеріалів досьє та співбесіди із суддею ОСОБА_1. досліджувалось питання щодо законності джерел походження майна судді та членів його сім`ї.
21. 26 липня 2018 року відбулась співбесіда із суддею ОСОБА_1 (в межах кваліфікаційного оцінювання) і за наслідками дослідження та обговорення його суддівського досьє колегія ВККС ухвалила рішення від 26 липня 2018 року № 1367/ко-18, яким:
- визначила, що суддя Господарського суду Одеської області  ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 555,5 бала;
- визнала суддю Господарського суду Одеської області  ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді;
- рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Господарського суду Одеської області  ОСОБА_1 .
22. 18 вересня 2018 року колегія ВККС рішенням № 1605/ко-18 внесла до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Господарського суду Одеської області  ОСОБА_1 .
23. У рішенні колегії ВККС від 26 липня 2018 року № 1367/ко-18 зазначено, що суддя Господарського суду Одеської області   ОСОБА_1 не надав повних, обґрунтованих та достатніх пояснень щодо джерел походження його майна, що є одним з обов`язків судді згідно статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Зміст пояснень   ОСОБА_1 свідчить про те, що суддя не доклав належних зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною, та не вжив належних та достатніх заходів для того, щоб бути обізнаним про свої майнові інтереси та антикорупційні обов`язки.
24. За результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Господарського суду Одеської області  ОСОБА_1 набрав 555,5 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
25. 28 листопада 2023 року за наслідками розгляду подання Комісії ВРП з покликанням на статтю 131, підпункт 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, пункт 12 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII ухвалила рішення про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області.
26. Вважаючи рішення ВРП протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
27. Не погодившись із таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушеннями норм процесуального права і з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
28. Позивач зазначає, що, частково перелічивши в описовій частині рішення його аргументи, суд першої інстанції не дав оцінку вказаним доводам і доказам, фактично проігнорувавши їх в мотивувальній частині цього рішення всупереч пункту 3 частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), чим допустив неповноту судового розгляду та проявив вибірковість, оскільки не з`ясував обставин, що мають значення для справи.
29. Позивач зауважив, що член ВРП ОСОБА_2 на засіданні ВРП, яке відбулось 27 липня 2023 року, озвучив інформацію про спадщину батька ОСОБА_1 , однак така інформація відсутня в матеріалах ВРП та суддівського досьє ОСОБА_1 , а також не повідомлялась суддею під час співбесіди. Відповідно до норм чинного законодавства інформація щодо моменту оформлення спадщини і кола спадкоємців померлої особи не міститься у відкритих джерелах та є інформацією з обмеженим доступом, що передбачає певний порядок її отримання. Однак член ВРП ОСОБА_2 на порушення Закону № 1798-VIII (у редакції, чинній станом на 27 липня 2023 року), перевищуючи свої службові повноваження, озвучив у засіданні ВРП недостовірну інформацію з обмеженим доступом щодо дати оформлення спадщини батька судді ОСОБА_1 і кола спадкоємців після нього, оскільки право на запит такої інформації у члена ВРП, який не був доповідачем, з`явилось лише з 19 жовтня 2023 року на підставі оновленої редакції цього Закону, що вказує на протиправність дій члена ВРП ОСОБА_2 . Таким чином, відсутність офіційних запитів ВРП і відповідей на них (інформаційні довідки, витяги) в матеріалах «кваліфікаційного» провадження свідчить саме про перевищення повноважень, упередженість та незаконність дій з боку члена ВРП ОСОБА_2 . Як наслідок, інформацію було спотворено і неправильно доведено до інших членів ВРП, що опосередковано відобразилось в оскаржуваному рішенні ВРП. Вказаний аргумент мав бути розглянутий судом та йому необхідно було надати належну оцінку, адже під час ухвалення рішення ВРП було враховано посилання, які не відповідають характеристиці чітких і переконливих доказів, а отже, ставлять під сумнів ухвалене рішення в цілому. Ненадання судом оцінки вказаним доводам скаржника свідчить про неповноту розгляду справи та упередженість стосовно доводів позивача.
30. Крім того, скаржник зауважив, що член ВРП ОСОБА_2 в засіданні ВРП 27 липня 2023 року також зазначив інформацію щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05 серпня 2015 року, якої фактично також немає в матеріалах кваліфікаційного провадження. Тобто член ВРП ОСОБА_2 , перевищуючи свої службові повноваження, досліджував відомості в декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05 серпня 2015 року, що є документом з обмеженим доступом. Ця інформація не була предметом з`ясування ВККС і фактично не відображена в рішенні Комісії, а тому дії члена ВРП ОСОБА_2 є такими, що не відповідають статті 19 Конституції України, суперечать Закону № 1798-VIIIта виходять за межі вказаного рішення Комісії.
31. Крім того, скаржник зауважив, що член ВРП ОСОБА_2 під час засідання 28 листопада 2023 року також повідомив недостовірну інформацію, запитавши, чи є в матеріалах дані про те як все ж таки у 2012 році син ОСОБА_1 , який задекларований як член сім`ї, продав автомобіль і за рахунок отриманих доходів придбав новий, оскільки син судді ( ОСОБА_3 ) займався продажем вказаного автомобіля не в 2012, а в 2013 році. Також син судді ОСОБА_3 (1985 р. н.) не був задекларований як член сім`ї судді ОСОБА_1 , що підтверджується деклараціями про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, які містяться в матеріалах суддівського досьє ОСОБА_1 за цей період (2012 і 2013 роки), а також деклараціями родинних зв`язків судді за 2012-2016 роки та за 2013-2017 роки, з яких вбачається, що спільно з суддею його син ОСОБА_3 не проживає і спільним побутом вони не пов`язані. Суд в оскаржуваному рішенні не надав оцінки таким упередженим діям ОСОБА_2 , які фактично вплинули на суть рішення ВРП від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23.
32. ОСОБА_1 звертає увагу, що поза увагою ВРП залишилися доводи та докази, зазначені в заяві про відвід члену ВРП ОСОБА_2 і не отримали належної оцінки в ухвалі ВРП від 08 серпня 2023 року №809/0/15-23.
33. Також позивач вказує на те, що суддя ОСОБА_1. на порушення імперативно визначеного порядку, встановленого частиною п`ятою статті 30 Закону № 1798-VIII, був повідомлений про засідання ВРП, яке відбулось 28 листопада 2023 року, не належним чином, тобто менш ніж за десять календарних днів. В оскаржуваному рішенні суд формально послався на лист ВРП від 17 листопада 2023 року № 10592/0/9-23, котрий було отримано Господарським судом Одеської області лише 21 листопада 2023 року вх.№42418/23, що підтверджується витягом з книги вхідної кореспонденції, однак фактично зробив необ`єктивний і упереджений висновок про своєчасне і належним чином повідомлення судді ОСОБА_1. про дату і час засідання ВРП, що не відповідає обставинам справи. Подібні обставини щодо порушення процедури розгляду та ухвалення рішення у зв`язку з несвоєчасним повідомленням суддів про розгляд питання про їх звільнення неодноразово розглядав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та Велика Палата Верховного Суду (справи № 800/383/17 від 11 грудня 2019 року; № 800/525/16 від 22 квітня 2019 року; № 800/520/16 від 07 травня 2018 року; № 800/606/16 від 10 травня 2018 року; № 800/539/16 від 19 лютого 2019 року; № 800/526/16 від 02 жовтня 2019 року; № 800/519/16 від 03 жовтня 2019 року; № 800/529/16 від 11 листопада 2019 року; № 800/535/16 від 14 листопада 2019 року; № 800/510/16 від 20 листопада 2019 року), в яких зроблено висновок, що вказана обставина є самостійною підставою для задоволення позовних вимог та скасування спірного рішення з зазначенням наступних мотивів та обґрунтування.
34. Позивач також зауважив, що засідання ВРП, яке відбулось 08 серпня 2023 року за участю представника судді - адвоката Лепехи К. Г., було відкладено на 10 серпня 2023 року за ініціативи ВРП. Наступне засідання, яке відбулось 10 серпня 2023 року, знов було відкладено за ініціативою-пропозицією доповідача у «кваліфікаційному» провадженні, зокрема, через те, що відкладення у засіданні ВРП 08 серпня 2023 року відбулось без врахування вимог частини п`ятої статті 30 Закону № 1798-VIII (несвоєчасне (неналежне) повідомлення судді). Наведене свідчить про непослідовність ВРП в дотриманні власних процедур, а також про вибіркове застосування вимог частини п`ятої статті 30 Закону № 1798-VIII при повідомленні судді ОСОБА_1 .
35. Звертає увагу, що в матеріалах справи ВРП немає доказів на підтвердження оформлення та розміщення повідомлення   ОСОБА_1 про засідання ВРП 28 листопада 2023 року на вебсайті, попри наявність доказів щодо повідомлення про інші засідання ВРП, зокрема 27 липня 2023 року, 08 серпня 2023 року, 10 серпня 2023 року.Апелянт стверджує і наполягає на тому, що ані в листопаді 2023 року, аністаном на 28 грудня 2023 року (дата подання позову до суду), ані станом на 04 лютого 2025року (дата подання додаткових письмових пояснень ВРП) повідомлення ОСОБА_1 про засідання ВРП 28 листопада 2023 року на офіційному вебсайті ВРП розміщено не було, що є порушення частини шостої статті 30 Закону № 1798-VIII.
36. Скаржник також зазначає, що, незважаючи на інформацію про поважність причини першої неявки ОСОБА_1 , що підтверджувалась належними доказами, і всупереч частин п`ятої та шостої статті 30 Закону № 1798-VIII, розгляд питання щодо звільнення судді  ОСОБА_1 28 листопада 2023 року все ж відбувся і завершився прийняттям рішення ВРП № 1131/0/15-23. Однак всупереч усталеній практиці ВРП в засіданні 28 листопада 2023 року не відбулось обговорення членами Ради можливості проведення розгляду подання ВККС без участі судді, не з`ясовувалась поважність причини його першої неявки. Суд першої інстанції встановив обставини, що не відповідають матеріалам справи, адже 27 листопада 2023 року помічник судді подав до ВРП не «довідку про тимчасову непрацездатність судді», а довідку про знаходження судді на стаціонарному лікуванні у КНП «МЛ № 8», куди його було доставлено бригадою ШМД.
37.Позивач наголошує, що за весь надтривалий період розгляду подання ВККС з боку судді ОСОБА_1 не було допущено жодних зволікань та/або затягування цього розгляду. Водночас всі засідання ВРП, що були призначені до 28 листопада 2023 року, а саме 25 січня 2022 року, 27 липня 2023 року, 08 серпня 2023 року та 10 серпня 2023 року, на яких були присутні суддя   ОСОБА_1 або його представник, відкладались саме за ініціативою ВРП при голосуванні більшості її членів. З урахуванням наведеного та за сумлінного виконання обов`язку щодо явки на всі засідання ВРП відсутність судді ОСОБА_1. у зв`язку з хворобою 28 листопада 2023 року на засіданні ВРП фактично була його першою неявкою з поважних причин, про які було повідомлено. Лише повторна неявка належно повідомленого судді дозволяє ВРП розглянути питання про його звільнення за його відсутності (пункт 17.41 Регламенту ВРП), оскільки системний аналіз приписів пункту 18.7 Регламенту ВРП вказує на необхідність вжиття наявних та розумних заходів щодо встановлення поважності причини в разі першої неявки судді в засідання. Одночасно розгляд питання без участі належним чином повідомленого судді чітко визначений у ситуації повторної неявки судді. Таким чином, з урахуванням несвоєчасного запрошення, першої неявки судді ОСОБА_1., а також наявності доказів про поважність причини неявки (неможливість прибуття на засідання через знаходження у лікарні на стаціонарному лікуванні) приписи положення пункту 18.7 Регламенту ВРП не підлягали застосуванню.
38.Позивач вважає, що ВРП протиправно позбавила його права на участь у засіданні, фактично скориставшись його першою неявкою через фізичну нездатність брати участь у розгляді питання про його звільнення. Позбавлення судді ОСОБА_1. можливості прийняти участь у засіданні 28 листопада 2023 року прямо вплинуло на його права та обов`язки, оскільки він не мав можливості апелювати безпідставним доводам і припущенням члена ВРП ОСОБА_2., які знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні Ради. Суддя ОСОБА_1. мав намір особисто взяти участь у засіданні ВРП 28 листопада 2023 року для того, щоб заявити відвід і щоб був проведений ретельний розгляд його аргументів та доказів при розгляді подання про його звільнення, що підтверджується заявленим клопотанням про відеоконференцію від 23 листопада 2023 року, проте не зміг це зробити у зв`язку з незадовільним самопочуттям та знаходженням у лікарні на стаціонарному лікуванні.
39. Відтак, на думку позивача, сукупність таких обставин, як несвоєчасне повідомлення позивача, перша неявка на засідання з поважних причин, а також обізнаність ВРП про поважність причини першої неявки судді через знаходження   ОСОБА_1 у лікарні на стаціонарному лікуванні свідчать про те, що було порушено його право на захист та право брати участь у відкритому засіданні ВРП, право надати пояснення щодо додаткових доказів, що стосуються предмета розгляду, право заявляти відвід членам Ради (хоча в дійсності він мав намір скористатись цим правом повторно, оскільки член ВРП ОСОБА_2 повідомив у засіданні ВРП, яке відбулось 27 липня 2023 року, інформацію, яка відсутня в матеріалах цього «кваліфікаційного» провадження і не була предметом з`ясування ВККС, що є виходом за межі вказаного рішення Комісії), а тривалість розгляду питання про невідповідність судді займаній посаді призвела до прийняття рішення ВРП без урахування всіх обставин, що мають значення, з порушенням процедури розгляду та ухвалення цього рішення.
40. Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні Касаційного адміністративного суду однобічно скопійовано зміст рішення ВРП від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23 і всупереч вимогам статей 72, 90, 242 КАС України суд першої інстанції не надав жодної оцінки аргументам позивача та доказам, що спростовують висновки ВРП, на які посилається ОСОБА_1 в позовній заяві.
41. Обґрунтовуючи безпідставність висновків відповідача щодо незазначення у деклараціях за 2015-2017 роки інформації щодо готівкових активів членів своєї родини, суддя ОСОБА_1  вказав, що вони є необ`єктивними і упередженими, оскільки ґрунтуються не на доказах, а на суперечливих твердженнях, протиріччях і хитких припущеннях. Вказав, що всі задекларовані суддею відомості можуть бути перевірені ВККС та у разі встановлення порушень внаслідок такої перевірки суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності. При цьому будь-які перевірки декларацій [судді ОСОБА_1 ] ВККС не проводились. Таким чином, жодних порушень при декларуванні суддею відомостей у розрізі завідомо недостовірних (у тому числі неповних) тверджень в установленому законом порядку виявлено не було. У свою чергу він заповнював декларації своєчасно, повно та правильно, з урахуванням зразків інших декларацій, оприлюднених на офіційному вебсайті ВККС, а тому стверджує і наголошує на достовірності задекларованих ним відомостей. З урахуванням наведеного вище вважає висновок, викладений в оскаржуваному рішенні ВРП про те, що «суддя вказував недостовірну інформацію», незаконним і упередженим, оскільки він зроблений за відсутності доказів і на підставі не перевіреної в установленому законом порядку інформації.
42. Вказує, що зміст письмових пояснень, наданих позивачем і його представником, а також зміст наведених вище відповідей на питання, отриманих членами ВРП в ході засідання, яке відбулось 08 серпня 2023 року, свідчать про ігнорування позиції судді та необ`єктивну інтерпретацію повідомлених ним відомостей і, як наслідок, хибність висновку ВРП щодо зазначення суддею недостовірної інформації в деклараціях про грошові активи членів його сім`ї. Натомість ВРП не встановила обставин, які б ілюстрували, що інформація, яку позивач зазначив у декларації, була недостовірною.
43. ОСОБА_1 наголошує, що в межах своєї обізнаності надав всю відому йому інформацію про банківські рахунки (які не є депозитними) членів своєї родини, зокрема тих, які не проживають спільно із ним і не пов`язані спільним побутом, а також зазначив, що суми грошових коштів на цих карткових рахунках можуть із частою періодичністю змінюватись та є незначними, тобто можуть не підлягати декларуванню. У свою чергу суддя ОСОБА_1 надав повну і вичерпну інформацію щодо готівкових коштів і коштів на банківських рахунках, що належать особисто йому.
44. Скаржник зауважив, що задля дотримання вимог податкового і антикорупційного законодавства вжив і завжди вживав всіх розумних заходів для того, щоб отримати необхідну інформацію на виконання обов`язку задекларувати відомості про доходи, наявне майно та зобов`язання фінансового характеру і своєї, і членів своєї сім`ї, а також повідомити про відкриті рахунки у фінансових установах. У результаті протягом більш ніж двадцяти одного року жодного разу в компетентних органів (податкових та НАЗК) не виникало будь-яких претензій, нарікань та/або зауважень з приводу невідповідностей, неповноти чи суперечливостей у відомостях, що було вказано суддею ОСОБА_1 у поданих ним деклараціях. Позивач зауважив, що відповідно до інформації, яка міститься у суддівському досьє судді ОСОБА_1., він пройшов відповідні перевірки, в тому числі і передбачену Законом України «Про очищення влади», за результатами яких порушень виявлено не було, а відомості, вказані ОСОБА_1 , є достовірними і відповідають податковій інформації про майно (майнові права), що підтверджується висновком Державної фіскальної служби від 09 лютого 2015 року № 224/10/15-51-17-01 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади».
45. Скаржник також зазначив про відсутність мотивів, з яких ВРП дійшла висновку про наявність сумнівів при з`ясуванні обставин щодо відповідності витрат і майна судді задекларованим доходам. Зауважує, що до вказаного висновку ВККС, із чим погодилась і ВРП, дійшли на підставі того, що суддя не зміг надати копію договору оренди земельної ділянки, укладеного його дружиною із сільською радою. Водночас при наявності обґрунтованих сумнівів з приводу достовірності відомостей, відображених суддею у деклараціях, або необхідності з`ясування обставин щодо відповідності витрат і майна судді задекларованим доходам Комісія була наділена правом звертатися із запитами до будь-яких осіб та протягом десяти днів, безоплатно отримувати інформацію та копії документів і матеріалів (у тому числі з обмеженим доступом) з метою підтвердження, уточнення чи збирання необхідної інформації щодо судді та членів його сім`ї на підставі статті 86 Закону № 1402-VIII, чого зроблено не було. У свою чергу ВККС попри неповне з`ясування обставин так і не було перевірено договір оренди, наданий суддею ОСОБА_1 , як і не було надіслано відповідних запитів до власників або розпорядників цієї інформації.
46. На думку скаржника, у рішенні ВККС від 26 липня 2018 року № 1367/ко-18 було зроблено передчасні і необ`єктивні висновки на підставі припущень і неповної інформації, що є грубим порушенням принципів об`єктивності і повного з`ясування обставин як основних засад діяльності Комісії. У свою чергу ВРП підтримала цю хибну позицію ВККС. Дійсні підстави та причини, з яких ВККС і ВРП за фактичної відсутності належної мотивації у цих рішеннях дійшли саме таких висновків залишились незрозумілими.
47. Щодо придбання автомобіля «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, своїм сином ОСОБА_1 зауважив, що в письмових поясненнях, що містяться в матеріалах «кваліфікаційного» провадження, зазначено, що автомобіль «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, був придбаний його сином ОСОБА_3. за кошти від продажу попередніх автомобілів, які йому фактично належали, а саме «Land Rover» 2008 року випуску, (оформлений на ОСОБА_4 ) та «Toyota Camry» 2007 року випуску. Акцентує увагу, що відчуження автомобіля «Toyota Camry» 2007 року випуску і придбання автомобіля «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, його сином ОСОБА_3. було здійснено в один день, а саме 16 травня 2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою НАБУ, наявною в матеріалах «кваліфікаційного» провадження. Тобто кошти, отримані від продажу «Toyota Camry», 2007 року випуску, 16 травня 2013 року, того ж дня були спрямовані на купівлю автомобіля «Mercedes-Benz», 2013 року випуску. Також на підтвердження того, що загальна вартість від продажу автомобілів «Land Rover», 2008 року випуску, і «Toyota Camry», 2007 року випуску, дорівнює вартості «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, свідчить інформація з оголошень про продаж автомобілів з тотожними об`ємами двигунів і роками випуску на інтернет-сайтах з продажу автомобілів в Україні (скриншоти із сайтів щодо «Land Rover», 2008 року випуску, «Toyota Camry» 2007 року випуску, і «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, наявні в матеріалах провадження). Водночас члени ВККС і члени ВРП задавали питання щодо правових підстав при відчуженні автомобіля «Land Rover», 2008 року випуску, сином судді. У свою чергу суддя ОСОБА_1. зазначив, що він не має відношення до продажу цього автомобіля, він не був стороною того правочину, а тому йому не відомі нюанси і деталі обставин, пов`язаних з реалізацією його сином автомобіля «Land Rover», 2008 року випуску. Утім в оскарженому рішенні ВРП зазначено, що висновок Комісії, що суддя не пояснив джерел походження коштів для набуття автомобіля марки «Mercedes- Benz», 2013 року випуску, підтвердився під час розгляду цього питання у ВРП. Цей висновок, на думку позивача, є упередженим, зробленим без врахування пояснень судді і таким, що спростовується доказами матеріалів «кваліфікаційного» провадження.
48. Крім того, позивач надавав інформацію, що з 2009 року його син ОСОБА_3 (1985 р.н.) не проживає спільно з ним, а тому не може вважатися членом сім`ї суб`єкта декларування для цілей здійснення фінансового контролю, що підтверджується відомостями з матеріалів «кваліфікаційного» провадження, зокрема деклараціями про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2012 рік і 2013 рік, а також деклараціями родинних зв`язків судді за 2012-2016 роки та за 2013-2017 роки, з яких вбачається, що спільно з ОСОБА_1 його син ОСОБА_3 не проживає і спільним побутом вони не пов`язані. Попри те суддя ОСОБА_1. намагався вжити розумних заходів з метою отримання відомостей правочину при відчуженні автомобіля «Land Rover», 2008 року випуску, задля чого звернувся до сервісного центру МВС. Проте йому було відмовлено в наданні інформації, що підтверджується листом ТСЦ МВС № 5141 від 29 липня 2023 року № 31/15/5141-П314, оскільки ОСОБА_1 не мав відношення щодо набуття права власності або відчуження зазначеного автомобіля, а також з огляду на статтю 203 наказу МВС України від 10 січня 2014 року № 5 дск, відповідно до якого термін зберігання підстав для реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів складає 3 роки. Отже, на виконання свого обов`язку суддя ОСОБА_1 був обізнаний про ті обставини, які мають відображатись у декларації і які йому повідомив його син. При цьому під час співбесіди було зазначено, що Громадська рада доброчесності не виявила інформації, що може свідчити про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності.
49. Позивач в апеляційній скарзі також зазначає, що відповідно до відомостей у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2012 і 2013 роки, поданих суддею, вбачається, що грошових коштів, що були наявні у членів сім`ї судді, було достатньо для придбання автомобіля «Mercedes-Benz» 2013 року випуску. Таким чином, з урахуванням задекларованих грошових коштів членів сім`ї судді, а також результатів перевірки ДФС, проведеної у 2015 році, на предмет достовірності відомостей і законності джерел походження майна, що вказано у декларації    ОСОБА_1 за 2013 рік, висновки ВРП щодо нібито недостатності грошових коштів у членів сім`ї судді або сумнівів у законності джерел набуття автомобіля «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, є однобічними й упередженими, оскільки спростовуються доказами, що містяться в матеріалах «кваліфікаційного» провадження.
50. ОСОБА_1 зауважив, що твердження, викладене в оскаржуваному рішенні ВРП [з пояснень судді випливає, що ні син, ні колишня дружина судді не були спадкоємцями і не могли вчиняти будь-які правочини щодо спадкового майна (автомобіля «Land Rover», 2008 року випуску, який належав на праві власності батьку позивача ОСОБА_4 та перебував у користуванні сина судді на підставі довіреності)], не відповідає фактичним обставинам, оскільки ґрунтується на припущеннях, а не на доказах, отриманих під час «кваліфікаційного» провадження.
51. Крім того, позивач зауважив, що, враховуючи положення статті 58 Конституції України щодо принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, слід зазначити, що обов`язок судді підтверджувати законність походження майна у зв`язку з проходженням кваліфікаційного оцінювання виник з набранням нової редакції Закону № 1402-VIII у 2016 році (пункт 10 частини сьомої статті 56), тобто лише через три роки після придбання сином судді автомобіля «Mercedes-Benz», 2013 року випуску.
52. Скаржник указує також, що ВРП помилково застосувала висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Джоджай проти Албанії», адже обставини, встановлені у вказаній справі, абсолютно протилежні. В оскаржуваному рішенні ВРП було витлумачено з викривленням зміст висновків ЄСПЛ, зроблених в пунктах 406-409 у справі «Джоджай проти Албанії», та пристосовано для застосування нібито подібну практику міжнародної судової установи для надання більшої вагомості необ`єктивним і упередженим висновкам ВРП.
53. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що у рішенні ВККС немає висновку про те, за яким саме критерієм (компетентності, професійної етики або доброчесності) суддя не відповідає займаній посаді. ВККС безпідставно та необмежено на власний розсуд виставила бали, що давало можливість зловживати суб`єктивним правом, що є недопустимим, коли йдеться про невідповідність судді займаній посаді, з огляду на наслідки, які це матиме.
54.Як убачається з висновку психолога, суддя ОСОБА_1 отримав певні оцінки, зокрема: рівень особистої компетентності - середній; рівень соціальної компетентності - високий; рівень професійної етики - високий; рівень доброчесності - середній. Водночас за незрозумілим і непрозорим принципом відбулась трансформація оцінок (середній, високий та ін.), відображена у Висновку психолога у певну кількість балів у рішенні Комісії № 1367/ко-18 від 26 липня 2018 року, оскільки на момент проведення оцінювання члени ВККС не мали ані відповідної методології для трансформації цих оцінок у певну кількість балів, ані фахового рівня і спеціальних знань у галузі психології.
55.В оскаржуваному рішенні ВРП фактично відсутні як висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики чи доброчесності) ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, так і дійсні мотиви.
56. Позивач окремо наголошує, що абзац другий пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII фактично визначає додаткову підставу для звільнення суддів, яка не передбачена частиною шостою статті 126 Конституції України.
57. Також зазначає і про те, що в Конституції України, Законі № 1402-VIII, Законі № 1798-VIII, та в жодному іншому законі не передбачено порядку ухвалення рішення про звільнення судді за результатами оцінювання.
58. 07 травня 2025 року ОСОБА_1 також направив на адресу Великої Палати Верховного Суду доповнення до апеляційної скарги у справі № 990/341/23, в яких просить прийняти їх до розгляду та задовольнити його апеляційну скаргу.
59. У доповненнях до апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції та ВРП дійшли висновків на підставі вибіркового та однобічного дослідження обставин справи, зокрема щодо розміру доходів судді та членів його сім`ї.
60. Скаржник указує, що наведені у рішеннях висновки ґрунтуються на фрагментарному цитуванні пояснень, наданих під час співбесіди у ВККС, без урахування їх повного змісту. За його твердженням, Комісія не ставила під сумнів задекларований розмір доходів за 2001-2018 роки, не витребовувала підтвердних документів та не здійснювала їх перевірки, у зв`язку із чим ці обставини не були предметом оцінки під час кваліфікаційного оцінювання.
61. На думку скаржника, ВРП, аналізуючи питання доходів, фактично вийшла за межі своїх повноважень, оскільки поставила під сумнів обставини, які не досліджувалися ВККС, тоді як її функція полягає у перевірці обґрунтованості відповідного рішення Комісії.
62. Крім того, скаржник стверджує, що висновки ВРП та суду є неповними, оскільки ґрунтуються лише на даних про доходи за 2013-2018 роки, тоді як відомості за попередній період, зокрема 2001-2012 роки, залишилися поза увагою, що, на його переконання, свідчить про поверховість дослідження доказів.
63. Також у доповненнях зазначено, що розгляд рекомендації ВККС у ВРП тривав понад п`ять років, що, на думку скаржника, не відповідає критерію розумного строку та порушує принцип правової визначеності. До того ж суд першої інстанції, як стверджується, не надав належної оцінки зазначеним обставинам.
64. Окремо скаржник звертає увагу на обставини, які, на його думку, могли впливати на неупередженість розгляду справи, зокрема наявність дисциплінарних проваджень щодо окремих суддів, які були в складі колегії під час розгляду його справи в суді першої інстанції.
65. Крім цього, скаржник посилається на правові позиції, викладені у конституційному поданні Верховного Суду України, вважаючи їх релевантними для оцінки відповідності Конституції України процедури звільнення судді за результатами кваліфікаційного оцінювання.
66. Також 24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 направив на адресу Великої Палати Верховного Суду письмові пояснення, які просив узяти до уваги.
67. У вказаних поясненнях скаржник зазначає, що як в усних та письмових поясненнях, наданих у ВККС і ВРП, так і в позовній заяві та апеляційній скарзі, він послідовно надавав пояснення щодо відомостей про грошові активи членів сім`ї.
68. Зокрема, скаржник стверджує, що суддя подав усю відому йому інформацію про наявність у членів його сім`ї банківських рахунків, які не є депозитними, у тому числі тих осіб, які не проживають з ним спільно та не пов`язані спільним побутом. За його твердженням, йому було відомо лише загальний характер таких активів, а саме те, що суми коштів на відповідних рахунках є незначними та можуть змінюватися, у зв`язку з чим, на його думку, вони могли не підлягати декларуванню.
69. Скаржник зазначає, що не володів інформацією про точний розмір грошових коштів на рахунках членів сім`ї, оскільки останні не надавали йому відповідних документів чи відомостей (зокрема, банківських виписок або довідок про рух коштів), а повідомляли лише про наявність рахунків та банківські установи, в яких вони відкриті.
70. У зв`язку із цим, на думку скаржника, відсутність у деклараціях відомостей про конкретні суми грошових активів членів сім`ї зумовлена об`єктивною відсутністю у нього відповідної інформації, а відтак він відобразив у деклараціях усі дані, які були йому відомі та доступні.
71. Таким чином, скаржник наполягає, що надана ним інформація щодо грошових активів членів сім`ї була повною в межах його обізнаності та не містила прихованих або недекларованих відомостей.
Позиція інших учасників справи щодо апеляційної скарги
72. ВРП та ВККС подали відзиви на апеляційну скаргу, у якій не погодилися з доводами апеляційної скарги, вважають її необґрунтованою, а тому просять залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
73. Обґрунтовуючи свою позицію, ВРП наголошує, що її рішення ухвалене повноважним складом та підписане всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, а позивач був належним чином повідомлений про засідання Ради.
74. За доводами ВРП, вона, ретельно дослідивши всі обставини справи та відповідні матеріали, визнала, що ВККС прийняла обґрунтоване рішення, а відтак ухвалила рішення про звільнення судді ОСОБА_1 з посади на підставі результатів кваліфікаційного оцінювання. Отже, ухвалене ВРП рішення є правомірним та передбачуваним наслідком негативного результату кваліфікаційного оцінювання, який відповідно до чинного законодавства ототожнюється з невідповідністю судді займаній посаді.
75. Щодо доводів позивача, що оскаржене рішення ВРП (як і рішення ВККС) не містить висновку, за яким саме критерієм (компетентності, професійної етики або доброчесності) суддя не відповідає займаній посаді, та дійсних мотивів прийняття такого рішення, то ВРП вважає такі доводи безпідставними, оскільки вмотивованості кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС загалом закон не передбачає, адже це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій. Вважає, що оскаржуване рішення ВРП містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
76. ВРП зауважила, що ухвалюючи оскаржуване рішення, вона діяла в межах повноважень та успосіб, що, передбачені Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципів пропорційності та законності. Оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області. Відтак воно відповідає пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII.
77. До того ж зазначає, що Основним Законом безпосередньо передбачено, що підставою для звільнення судді із займаної посади є виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання.
Рух апеляційної скарги
78. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 23 квітня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року, ухвалою від 25 червня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 21 липня 2025 року.
79. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду.
80. 21 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 06 листопада 2025 року. 
81. У зв`язку з необранням складу Великої Палати Верховного Суду, передбаченого частиною першою статті 45 Закону № 1402-VIII, справи, призначені до розгляду Великою Палатою в період 05 - 06 листопада 2025 року, зокрема і справа № 990/341/243, зняті з розгляду. Наступне судове засідання у цій справі призначено на 12 годину 00 хвилин 08 грудня 2025 року. 
82. Однак 08 грудня 2025 року Велика Палата Верховного Суду оголосила перерву в судовому засіданні. Датою наступного судового засідання визначила 19 березня 2026 року. У подальшому розгляд справи був перенесений на 30 квітня 2026 року.
83. До Великої Палати Верховного Суду 27 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача Лепехи К. Г., в якому він просив повернути ВРП відзив на апеляційну скаргу від 13 травня 2025 року з додатками без розгляду. Просив постановити ухвалу, що оформлена окремим документом про розгляд цього клопотання.
84. У судовому засіданні 30 квітня 2026 року Велика Палата Верховного Суду протокольною ухвалою відмовила у задоволенні цього клопотання.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
85. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
86. Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
87. В Україні створена система органів суддівського врядування, серед яких ВРП і ВККС. На ВРП Конституція України, закони № 1402-VIII та № 1798-VIII, покладають важливу для держави функцію формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів. Така функція реалізовується за допомогою іншого органу - ВККС.
88. Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації ВРП визначено Законом № 1798-VIII.
89. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України, пункту 6 статті 3 Закону № 1798-VIII ВРП наділена повноваженнями ухвалювати рішення про звільнення судді з посади.
90. Закон № 1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні.
91. Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
92. Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 цього ж Закону).
93. Частинами першою, другою та п`ятою статті 83 Закону № 1402-VІІІ встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
94. Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VІІІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія.
95. Частинами дев`ятою, десятою статті 85 Закону № 1402-VIII встановлено, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє. За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді ВККС ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.
96. Відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
97. Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1, пункту 1 глави 3, пункту 8 глави 2 розділу ІІ Положення критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації; відповідність кандидата на посаду судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; фахова діяльність; діяльність щодо підвищення фахового рівня; відповідність судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам; відповідність судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; політична нейтральність; дотримання поведінки, що забезпечує довіру до суддівської посади та авторитет правосуддя; дотримання суддівської етики та наявність обставин, передбачених підпунктами 3, 5 - 8, 13 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію професійної етики. Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, та співбесіди.
97. Відповідно до пункту 9 глави 2 розділу ІІ зазначеного Положення відповідність судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; наявність обставин, передбачених пунктами 1, 2, 9 - 12, 15 - 19 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII; наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді; наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності.
99. Установлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
100. За приписами пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядається на засіданні ВРП в пленарному складі на підставі подання ВККС у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 згаданого Закону.
101. Частиною першою статті 112 Закону № 1402-VIII установлено загальні умови звільнення судді з посади, за якою суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
102. Згідно з пунктом 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII положення цього Закону застосовуються з урахуванням норм розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
103. Підпункт 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України є самостійною, окремою, відмінною від наведених у статті 126 Конституції України підставою звільнення судді безпосередньо за результатами виявлення під час проведення оцінювання судді невідповідності його займаній посаді за критерієм компетентності. Така підстава з`явилася внаслідок запровадження такого заходу перевірки відповідності суддів займаній посаді, як кваліфікаційне оцінювання.
104. Дотримання положень Конституції України щодо звільнення суддів з підстав, передбачених підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, є обов`язковим з моменту набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)». 
105. Такого самого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 жовтня 2021 року у справі № 9901/349/20.
106. Кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді є особливою процедурою, що визначена розділом XV «Перехідні положення» Конституції України і проводиться в межах судової реформи з урахуванням рекомендацій Венеціанської комісії.
107. Отже, Основним Законом безпосередньо передбачено, що підставою для звільнення судді із займаної посади є виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання.
108. На підставі частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
109. Відповідно до частин першої, другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
110. Рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
111. Відповідно до матеріалів справи за результатами кваліфікаційного оцінювання колегія ВККС ухвалила рішення від 26 липня 2018 року №1367/ко-18, яким: визначила, що суддя Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 555,5 бала; визнала суддю Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді; рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 .
112. 18 вересня 2018 року колегія ВККС рішенням № 1605/ко-18 внесла до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 .
113. За наслідками розгляду подання з рекомендацією ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посад судді Господарського суду Одеської області, ВРП постановила рішення від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23, яким звільнила його на підставі підпункту 4 пункту 16 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».
114. Зі змісту спірного рішення ВРП убачається, що мотивами його ухвалення були такі обставини.
115. ВРП, вивчивши матеріали подання з рекомендацією Комісії, зазначила, що під час дослідження досьє та проведення співбесіди ВККС установлено, що згідно з деклараціями за 2015-2017 роки, розміщеними в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суддя   ОСОБА_1 володіє автомобілем марки «Mercedes-Benz», 2012 року випуску, набутим 29 березня 2013 року за 542 864 грн; автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara», 2006 року випуску, набутим 25 серпня 2006 року; годинником Breguet, набутим 12 квітня 1996 року; готівковими коштами в розмірі 96 000 грн та незначними сумами коштів, що розміщені на банківських рахунках.
116. Інше майно, яке декларує суддя, належить членам його сім`ї:
сину судді ОСОБА_5 належить садовий будинок у селі Грибівці Овідіопольського району Одеської області площею 207,90 кв. м, набутий 26 грудня 2015 року; квартира в місті Одесі площею 86,23 кв. м, набута 4 жовтня 2017 року за 435 462 грн; готівкові кошти та кошти, розміщені на банківських рахунках (три позиції, валюта UAN та USD, суми не зазначені);
сину судді ОСОБА_3 належить два паркомісця в місті Одесі площею 16,50 кв. м кожне, набуті 9 серпня та 2 грудня 2016 року; АДРЕСА_1 площею 39 кв. м, набутий 29 січня 2009 року; квартира в місті Одесі площею 114 кв. м, набута 10 грудня 2017 року; елінг в місті Одесі площею 115 кв. м, набутий 10 листопада 2009 року; 1/3 частина квартири загальною площею 46,2 кв. м у місті, Одесі, набута 4 серпня 2017 року; комора в місті Одесі площею 4,50 кв. м (об`єкт не зареєстрований в установленому порядку); годинник ОСОБА_6 , набутий 01 липня 2010 року; автомобіль марки «Mercedes-Benz», 2013 року випуску, набутий 14 травня 2013 року; катер, 2010 року випуску, набутий 22 травня 2012 року; дохід від відчуження нерухомого майна - 990 000 грн; готівкові кошти (дві позиції, валюта UAN та USD, суми не зазначені);
матері судді ОСОБА_7 належить земельна ділянка в селі Прилиманське Овідіопольського району Одеської області площею 1200 кв. м, набута 17 березня 2016 року; квартира в місті Одесі площею 69 кв. м (у власності 67 %), набута 18 лютого 2004 року; гараж у місті Одесі площею 21,80 кв. м (об`єкт не зареєстрований в установленому порядку), садовий будинок у селі Надлиманське Овідіопольського району Одеської області (об`єкт не зареєстрований в установленому порядку);
особі, з якою суддя спільно проживає, але не перебуває у шлюбі, - ОСОБА_8 належить житловий будинок у місті Одесі площею 200 кв. м, набутий 05 червня 1996 року; земельна ділянка в місті Одесі площею 572 кв. м, набута 05 червня 1996 року; земельна ділянка площею 5270 кв. м у селі Грибівці Овідіопольського району Одеської області, набута 21 квітня 2008 року; садовий будинок у місті Одесі площею 46 кв. м, набутий 05 червня 1996 року; гараж у місті Одесі площею 35 кв. м, набутий 05 червня 1996 року; офіс у місті Одесі площею 49,9 кв. м, набутий 08 листопада 2017 року за 990 000 грн; ювелірні вироби без назви; автомобіль марки «Mercedes-Benz», 2012 року випуску, набутий 29 березня 2013 року; грошові кошти від надання майна в оренду - 60 000 грн; готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках (чотири позиції, валюта UAN та USD, суми не зазначені). Крім того, задекларовано майно, яке перебуває в оренді, - магазин в місті Одесі площею 35 кв. м, з 23 вересня 2016 року; контейнери в селищі міського типу Авангарді площею 27,86 кв. м - з 18 листопада 2013 року.
117. ВРП зазначено, що під час співбесіди у ВККС суддя ОСОБА_1. зазначив, що доходи своєї сім`ї до 2001 року може підтвердити документами лише частково. Із 2001 року декларує всі доходи сім`ї, їх походження може підтвердити документами, сума цих коштів еквівалентна 1 000 000 доларів США. У його родині немає значення, на чиє ім`я зареєстровано майно. За потреби у придбанні майна сини звертаються до батьків, тому значна частина майна, яка на праві власності належить його синам, придбана за кошти, належні йому та його дружині.
118. ВРП звернула увагу, що попри заяви судді про можливість підтвердити документами доходи сім`ї з 2001 року на суму, еквівалентну 1 000 000 дол. США, він не надав таких документів ні під час кваліфікаційного оцінювання, ні під час розгляду подання у ВРП, таких документів немає в матеріалах його суддівського досьє. Однак, відповідаючи на запитання члена ВРП, суддя повідомив, що надав усі документи, які вважав необхідними для спростування висновків Комісії. Водночас відповідно до даних Національного антикорупційного бюро України, наявних у суддівському досьє ОСОБА_1 , загальний розмір доходів судді, його співмешканки та сина за 2013-2018 роки загалом становить 2 142 694 гривні. Інших даних, які могли б підтвердити розмір доходів, зазначених суддею у суддівському досьє, немає.
119. ВККС констатувала, що суддя ОСОБА_1. під час співбесіди не надав чітких пояснень щодо незазначення в деклараціях сум готівкових коштів та коштів, розміщених на банківських рахунках членів його сім`ї. До того ж він заперечив, що члени сім`ї відмовилися надати йому інформацію щодо своїх грошових активів.
120. Заперечуючи такий висновок ВККС, ОСОБА_1 у письмових поясненнях, наданих ВРП, зазначив, що не надав такої інформації, оскільки розмір грошових коштів на поточних рахунках може змінюватись із «частою періодичністю». Під час засідання ВРП 27 липня 2023 року суддя ОСОБА_1 , відповідаючи на уточнююче запитання щодо причин незазначення залишків коштів на рахунках членів сім`ї, пояснив, що кошти на рахунках є незначними, а також послався на роз`яснення, які дозволяють не вказувати кошти на рахунках до певного ліміту. Щодо готівкових коштів пояснень не надав. Таку саму позицію висловлено в письмових поясненнях представника судді від 04 серпня 2023 року.
121. При цьому суддя не зазначав, що члени сім`ї відмовилися надавати йому інформацію про їхні кошти.
122. ВРП дійшла висновку, що, зазначаючи в деклараціях за 2015-2017 роки про ненадання членами сім`ї інформації щодо їхніх готівкових активів, суддя вказував недостовірну інформацію, оскільки причини незазначення цієї інформації були іншими.
123. Пояснення судді про недекларування коштів членів сім`ї у зв`язку з наявністю обов`язку декларувати грошові активи, починаючи з певної суми, є суперечливими, оскільки суддя не вказував про цю причину незазначення грошових активів членів сім`ї у поясненнях, наданих Комісії та ВРП до 27 липня 2023 року. Натомість члени Комісії неодноразово ставили йому запитання саме стосовно причини недекларування коштів та усвідомлення суддею своєї відповідальності за таке недекларування. Лише на засіданні ВРП 27 липня 2023 року та в письмових поясненнях від 04 серпня 2023 року суддя озвучив таку причину. Оскільки жодних інших доказів на підтвердження нових пояснень (наприклад, виписки з банківських рахунків на відповідну звітну дату) надано не було, виникають обґрунтовані сумніви в їх достовірності.
124. ВРП також погодилися із зауваженнями ВККС стосовно суперечливих і неповних пояснень судді щодо діяльності дружини та її доходів, які суддя надав під час співбесіди. Суддя зазначав, що його дружина має економічну освіту, займається підприємницькою діяльністю та має достатні доходи. Пояснив, що вона уклала з Дальницькою сільською радою Овідіопольського району договір оренди земельної ділянки площею 0,5373 га в селі Грибівці та передала її в суборенду. Крім того, суддя пояснив, що його дружина є головою кооперативу «ГрибівкаЛайф», який є неприбутковою організацією і його діяльність фактично є збитковою. Надати копію договору оренди земельної ділянки, укладеного його дружиною із сільською радою, суддя не зміг, надав копію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Такі пояснення судді ОСОБА_1. згідно з висновком Комісії не сприяють з`ясуванню обставин щодо відповідності витрат і майна судді задекларованим доходам.
125. При з`ясуванні Комісією питання про джерела набуття старшим сином у 2013 році автомобіля марки «Mercedes-Benz» суддя повідомив, що автомобіль придбано за кошти від продажу належних сину автомобілів марок «Toyota Camry», «Range Rover», натомість зазначив, що договори купівлі-продажу автомобілів не збереглися. Пояснити, за які кошти син судді придбав автомобілі марок «Toyota Camry» та «Range Rover», суддя не зміг.
126. Під час розгляду цього питання у ВРП суддя продовжив надавати суперечливі пояснення щодо джерел походження коштів для придбання автомобіля марки «Mercedes-Benz» та обставин продажу автомобіля марки «Range Rover».
127. У цьому контексті варто звернути увагу, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, тому рішення ВККС про непідтвердження відповідності займаній посаді не має самостійних правових наслідків, а є фактично частиною кваліфікаційного провадження.
128. Повноваження ВРП у зазначеній процедурі не є формальними, вона як колегіальний, незалежний конституційний орган державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів, наділена свободою розсуду та виключними повноваженнями щодо розгляду адресованого їй подання. Її оцінка установленим у процесі оцінювання Комісією обставинам, а не власне рішення цього органу, визначає подальшу кар`єру судді.
Щодо застосування підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV Конституції України як підстави звільнення
129. Доводи ОСОБА_1 про незаконність його звільнення, бо правова підстава такого звільнення не передбачена статтею 126 Конституції України, Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими, оскільки підпункт 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України є самостійною, окремою, відмінною від наведених у статті 126 Конституції України підставою звільнення судді безпосередньо за результатами виявлення під час проведення оцінювання судді невідповідності його займаній посаді за критерієм компетентності. Така підстава з`явилася внаслідок запровадження такого заходу перевірки відповідності суддів займаній посаді, як кваліфікаційне оцінювання.
Щодо дотримання процедури ухвалення рішення ВРП
Щодо законності ухвалення рішення ВРП за відсутності судді
130. Твердження ОСОБА_1 про незаконність оскаржуваного рішення, оскільки його було ухвалено ВРП за його відсутності, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними з огляду на таке.
131. Як свідчать матеріали справи, засідання ВРП 28 листопада 2023 року проведено без участі ОСОБА_1 .
132. Відповідно до підпункту 18.7 Регламенту ВРП, питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядається Радою в розумний строк у пленарному складі на підставі подання ВККС в порядку, визначеному статтею 56 Закону № 1798-VIII. Запрошення на засідання Ради судді, стосовно якого розглядається питання про звільнення, є обов`язковим. Суддя та/або його представник має право бути заслуханим на засіданні Ради та надати відповідні пояснення. У разі неможливості з поважних причин взяти участь у засіданні Ради суддя може заявити клопотання про відкладення розгляду питання про звільнення його з посади. Повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
133. Також згідно з пунктом 5 статті 56 Закону № 1798-VIII запрошення на засідання ВРП судді, стосовно якого розглядається питання про звільнення з посади з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України, є обов`язковим. Суддя та/або його представник має право бути заслуханим на засіданні ВРП та надати відповідні пояснення. У разі неможливості з поважних причин взяти участь у засіданні ВРП суддя може заявити клопотання про відкладення розгляду питання про звільнення його з посади. Повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
134. Як встановив суд першої інстанції, розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 відбувся на засіданнях 27 липня 2023 року (в якому ОСОБА_1 був присутнім та надав пояснення), 08 та 10 серпня 2023 року (брав участь представник судді ОСОБА_1 - адвокат Лепеха К. Г.), на яких рішення прийнято не було.
135. Наступний розгляд питання про звільнення судді ОСОБА_1. було призначено на 28 листопада 2023 року.
136. ОСОБА_1. 23 листопада 2023 року подав до ВРП клопотання про участь у засіданні ВРП у режимі відеоконференції.
137. 24 листопада 2023 року до ВРП надійшов лист Господарського суду Одеської області, в якому повідомлено, що ОСОБА_1. не має можливості взяти участь у засіданні ВРП 28 листопада 2023 року у зв`язку із перебуванням на лікарняному.
138. 27 листопада 2023 року до ВРП надійшов лист помічника судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1., до якого додану довідку про знаходження судді на лікарняному від 24 листопада 2023 року.
139. У засідання ВРП, призначене на 28 листопада 2023 року, суддя ОСОБА_1. не прибув, на відеоконференцзв`язок із ВРП не вийшов, окремого клопотання про відкладення розгляду не подав.
140. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що на засіданні ВРП 27 липня 2023 року позивач особисто був заслуханий і надав вичерпні пояснення по суті подання ВККС, а на засіданнях 08 та 10 серпня 2023 року його позицію представляв та аргументував адвокат Лепеха К. Г., якому позивач у встановленому порядку довірив ведення його справи. Зміст протоколів цих засідань і поданих суддею письмових пояснень підтверджує, що позивач повністю реалізував своє право бути почутим, а доводи на захист його позиції щодо матеріалів кваліфікаційного провадження вже були предметом розгляду ВРП до 28 листопада 2023 року.
141. Велика Палата Верховного Суду водночас погоджується з тим, що формально неявка позивача на засідання 28 листопада 2023 року не охоплюється поняттям «повторної неявки» у тому розумінні, у якому це поняття вжито в частині п`ятій статті 56 Закону № 1798-VIII та підпункті 18.7 Регламенту ВРП. Системне тлумачення зазначених приписів дозволяє виснувати, що повторною є друга поспіль неявка судді, який був належно повідомлений про засідання. Засідання, які відбулися 27 липня, 08 та 10 серпня 2023 року, відбувалися за участю самого судді та/або його уповноваженого представника, а тому неявка у жодне з них не можна оцінити як першу неявку в розумінні наведеного припису. Відповідно посилання ВРП у мотивах оскаржуваного рішення на правило про повторну неявку як на формальну підставу для розгляду справи без участі судді не відповідає змісту наведеного правила Регламенту.
142. Велика Палата Верховного Суду констатує, що ВРП допустила формальне порушення підпункту 18.7 Регламенту ВРП, ухваливши рішення за відсутності судді в умовах, коли підстав для застосування правила про повторну неявку не було.
143. Водночас сама лише наявність процедурного порушення не утворює безумовної підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень. Велика Палата Верховного Суду базує свої висновки на тому, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України суд перевіряє, чи ухвалене оскаржуване рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення, а також з урахуванням права особи на участь у процесі його прийняття (пункт 9 частини другої цієї статті). Оцінюючи дотримання процедурних гарантій, суд має з`ясовувати не лише факт формального недотримання певного правила, а й те, чи зазнали реального обмеження права особи, заради яких ця норма встановлена, і чи призвело таке порушення до ухвалення необґрунтованого або несправедливого рішення по суті.
144. У рішенні від 23 липня 2009 року у справі «Сутяжник проти росії» (заява № 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
145. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведений у справі «Сутяжник проти росії» підхід ЄСПЛ щодо принципу правової визначеності та недопустимості скасування правильного по суті рішення лише через формальне процедурне порушення є цілком застосовним і до оскаржуваного рішення ВРП, яка діє як квазісудовий орган. У дисциплінарних або ж кваліфікаційних провадженнях стосовно суддів, так само як і в судовому процесі, не може бути відступу від принципу правової визначеності лише задля «правового пуризму». Процедурне порушення, яке не вплинуло на правильність рішення по суті та не призвело до реального обмеження прав позивача, не може бути самостійною підставою для скасування рішення ВРП.
146. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що судовий перегляд за скаргами на рішення ВРП у дисциплінарних і кваліфікаційних провадженнях полягає не в перевірці лише формального дотримання процедурних приписів, а в оцінці того, чи були скаржникові реально забезпечені процедурні гарантії, спрямовані на справедливий, об`єктивний і повний розгляд його питання, а саме: чи був суддя належно повідомлений про засідання та про доводи, які ставляться йому в провину; чи мав він реальну можливість бути заслуханим - особисто або через представника; чи були заслухані та оцінені його аргументи стосовно обставин, що становили предмет дослідження ВРП у цій справі; чи дала ВРП належну і повноцінну оцінку зазначеним аргументам та поданим суддею доказам; чи не був суддя обмежений у можливості подати докази на обґрунтування власної позиції; чи був розгляд щодо нього загалом справедливим та неупередженим.
147. Оцінивши сукупно всі обставини здійснення процедури щодо позивача, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зазначені вимоги та гарантії стосовно нього було дотримано. ВРП завчасно повідомила позивача про дату, час і місце засідання 28 листопада 2023 року. Позивач реалізував своє право бути заслуханим особисто 27 липня 2023 року та через свого представника, який брав участь у двох наступних засіданнях, надавав пояснення, ставив запитання та обстоював позицію в повному обсязі. ВРП заслухала та оцінила аргументи позивача стосовно матеріалів кваліфікаційного провадження, дослідила подані ним докази та письмові пояснення, що відображено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Позивач не був обмежений у можливості подати додаткові докази та пояснення письмово як до 28 листопада 2023 року, так і через свого представника, який міг забезпечити його участь у засіданні цієї дати, проте такого представництва позивач не забезпечив, попри тривалу і безперервну участь адвоката Лепехи К. Г. у попередніх засіданнях.
148. Оцінюючи характер допущеного ВРП порушення підпункту 18.7 Регламенту, Велика Палата Верховного Суду має встановити, чи призвело це порушення до ухвалення неправильного по суті рішення, чи воно мало формальний характер. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що зазначене порушення мало формальний характер, оскільки позивач ані в апеляційній скарзі, ні в доповненнях до неї, ані в письмових поясненнях, поданих до Великої Палати Верховного Суду, не навів доводів та не надав доказів на обґрунтування того, які саме істотні аргументи стосовно обставин, які стали предметом розгляду ВРП - невідповідності витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам, недостовірності відомостей у деклараціях за 2015-2017 роки щодо грошових активів членів сім`ї, непояснених джерел походження коштів для придбання сином судді автомобіля марки «Mercedes-Benz», - він мав намір навести на засіданні 28 листопада 2023 року і не зміг навести раніше, та які саме докази він не зміг своєчасно подати до ВРП, які в сукупності могли б стати підставою для ухвалення ВРП висновків, відмінних від тих, до яких вона дійшла в межах цього кваліфікаційного провадження.
149. Позивач не навів і доводів, які саме нові аргументи він мав намір оголосити чи які саме докази він мав намір надати саме на засіданні 28 листопада 2023 року з тими, які вже були викладені (щодо аргументів) та надані ним особисто 27 липня 2023 року та через його представника на засіданнях 08 і 10 серпня 2023 року. Натомість зміст його позовної заяви, апеляційної скарги та доповнень до неї підтверджують, що позивач послідовно обстоює ту саму позицію, яка вже була предметом розгляду та оцінки ВРП і суду першої інстанції.
150. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що намір позивача заявити повторний відвід члену ВРП ОСОБА_2 , на який позивач посилається як на одну з причин необхідності його особистої участі в засіданні 28 листопада 2023 року, не міг бути реалізований саме на зазначену дату винятково через його особисту участь. Право заявити відвід члену ВРП не пов`язане з обов`язковою особистою присутністю в засіданні: відповідне клопотання могло бути подано письмово через канцелярію ВРП, через представника або в режимі відеоконференції, як це передбачено правилами Закону № 1798-VIII та Регламенту ВРП. Позивач, який є обізнаним про склад ВРП заздалегідь, мав достатньо часу та реальної можливості для реалізації цього права у будь-який зручний для нього спосіб, що додатково підтверджує формальний характер допущеного порушення.
151. Тож порушення ВРП підпункту 18.7 Регламенту, яке полягало в розгляді питання про звільнення позивача за його відсутності за обставин, що формально не утворювали повторної неявки, не вплинуло на правильність рішення ВРП по суті, не призвело до обмеження процедурних прав позивача, зокрема й права бути почутим, права на представництво, права подавати докази та пояснення, права заявляти відвід, і не порушило вимог справедливого розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Зазначене порушення має формальний характер, а тому не утворює самостійної підстави для скасування оскаржуваного рішення ВРП у розумінні частин першої та другої статті 57 Закону № 1798-VIII.
Щодо належності повідомлення судді про засідання ВРП
152. Позивач стверджує, що він не був належним чином повідомлений про засідання ВРП, яке відбулось 28 листопада 2023 року, а саме менш ніж за десять календарних днів, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
153. За загальним правилом, встановленим частиною п`ятою статті 30 Закону № 1798-VIII, особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участі такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.
154. Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному вебсайті ВРП (частина шоста статті 30 Закону № 1798-VIII).
155. Цим приписам кореспондує зміст частини п`ятої статті 48 Закону № 1798-VIII, за якою суддя та скаржник мають бути повідомлені про засідання Дисциплінарної палати не пізніше ніж за десять днів до дня його проведення в порядку, визначеному регламентом ВРП, та шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному вебсайті ВРП. Суддя вважається належним чином повідомленим, якщо повідомлення направлено на адресу його місця проживання чи перебування або на адресу суду, в якому такий суддя обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщено на офіційному вебсайті ВРП.
156. Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що таким чином Закон № 1798-VIII не тільки унормовує інформування щодо розгляду питання на засіданнях ВРП, але й встановлює чітке правило, за яким слід визначати належність такого повідомлення - його своєчасне направлення не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, зокрема, на адресу місця проживання / перебування судді або суду, та передбачає додатковий спосіб інформування - розміщення повідомлення на офіційному вебсайті ВРП без обумовлення належності повідомлення датою його отримання адресатом.
157. Отже, законодавець фактично закріпив спростовну презумпцію (praesumptio juris tantum) належності повідомлення адресата, яка зводиться до того, що направлення особі чи розміщення на вебсайті ВРП відповідного повідомлення не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання за загальним правилом забезпечує завчасне інформування про засідання ВРП особи, якій адресується таке повідомлення, але остання вправі заперечити такий факт та довести протилежне.
158. Подібний підхід усталений у практиці Великої Палати Верховного Суду, яка мотивувала свої висновки стосовно належності повідомлення судді про розгляд питання щодо нього на засіданні ВРП та про відсутність передбачених пунктом 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування рішення ВРП з посиланням саме на направлення відповідних повідомлень судді та розміщення їх на вебсайті ВРП згідно з вимогами частин п`ятої, шостої статті 30 цього Закону (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2024 року, справа № 990SCGC/2/24, від 09 червня 2022 року, провадження № 11-84сап21, від 17 лютого 2022 року, провадження № 11- 97сап21).
159. Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що відповідне оголошення про пленарне засідання ВРП було оприлюднено на офіційному сайті ВРП 17 листопада 2023 року, про що свідчить відповідна публікація. Окрім того, про дату проведення засідання позивач був проінформований листом № 10592/0/9-23 від 17 листопада 2023 року, який надійшов до Господарського суду Одеської області 21 листопада 2023 року, що підтверджується відповідною відміткою про вхідну кореспонденцію.
160. Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду питання про його звільнення з посади судді
161. Слід також зазначити, що до моменту звернення з позовом до суду позивач не висловлював жодних зауважень щодо неналежного повідомлення про дату або час проведення засідання ВРП 28 листопада 2023 року. Навпаки, зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з клопотанням про участь у зазначеному засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про його обізнаність про час та дату проведення цього засідання. Така поведінка позивача спростовує його твердження про неналежну поінформованість і підтверджує об`єктивність висновків суду першої інстанції.
162. Наведене свідчить про обізнаність судді ОСОБА_1. щодо призначення засідань ВРП з розгляду питання про його звільнення, а отже, позивач мав можливість реалізувати свої процесуальні права щодо надання пояснень шляхом їх надіслання у письмовому вигляді на адресу ВРП чи через свого представника, який діяв в інтересах ОСОБА_1 та міг подавати від імені позивача всі необхідні документи.
163. До того ж, ураховуючи наведені вище положення статті 56 Закону № 1798-VIII, за якими неявка судді на засідання незалежно від причин за умови належного повідомлення не перешкоджає розгляду питання за його відсутності, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду про відсутність порушень з боку відповідача з приводу прийняття оскаржуваного рішення без участі ОСОБА_1 .
164. Твердження  ОСОБА_1 про порушення такими діями ВРП його права заявити відвід члену ВРП також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідний склад ВРП є відомим заздалегідь (така інформація розміщена на офіційному вебсайті ВРП) і  ОСОБА_1 у будь-який час до початку розгляду його питання міг реалізувати своє право заявляти відводи членам ВРП, у тому числі шляхом направлення відповідного клопотання на поштову адресу відповідача.
Щодо оцінки доводів про незаконність отримання та озвучення інформації членом ВРП
165. Доводи апелянта щодо нібито неправомірного озвучення членом ВРП ОСОБА_2 інформації, отриманої ним, на думку позивача, в непередбачуваний законом спосіб, не можуть бути прийняті судом як обґрунтовані та такі, що мають правове значення для оцінки законності оскаржуваного рішення ВРП.
166. Насамперед у рішенні ВРП, яке є предметом оскарження, відсутні будь-які посилання чи згадки про зазначену інформацію, яка, на думку позивача, була отримана з порушенням закону. Це свідчить про те, що вказані обставини не стали підставою для прийняття ВРП відповідного рішення, а отже, не могли вплинути на його зміст чи обґрунтованість.
167. Крім того, сам факт висловлення членом ВРП під час обговорення окремих міркувань або інформації, яка не була врахована у мотивувальній частині рішення, не свідчить про порушення процедури прийняття рішення ВРП, не свідчить про упередженість колегіального органу загалом і не є самостійною підставою для визнання рішення незаконним.
168. Вказані доводи апелянта зводяться до суб`єктивної оцінки дій окремого члена колегіального органу та припущень щодо мотивів його висловлювань, які не підтверджуються належними і допустимими доказами. Сам факт наявності чи відсутності запитів або довідок у матеріалах кваліфікаційного провадження не свідчить автоматично про порушення з боку ВРП, особливо з огляду на те, що спірна інформація не була покладена в основу прийнятого рішення.
169. За таких обставин твердження апелянта щодо перевищення повноважень членом ВРП ОСОБА_2 , а також упередженості чи спотворення інформації не ґрунтуються на об`єктивних даних та не доводять наявності процесуальних порушень з боку ВРП при ухваленні оскаржуваного рішення.
170. З огляду на встановлені обставини Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення ВРП діяла в межах своїх повноважень та з дотриманням установленої законом процедури. Повідомлення про дату та час проведення пленарного засідання 28 листопада 2023 року було здійснено належним чином як шляхом публікації на офіційному вебсайті ВРП, так і шляхом письмового повідомлення сторін. Відсутність у матеріалах справи доказів, що свідчать про порушення процедури повідомлення або інші процесуальні порушення, виключає наявність підстав для визнання рішення ВРП незаконним з огляду на порушення порядку його ухвалення.
Щодо обґрунтованості рішення ВРП
171. Судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
172. Якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
173. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
174.У Рішенні від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018 (4892/17) Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
175.Європейська комісія «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev) схвалила Доповідь «Верховенство права» (далі - Доповідь), у якій до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).
176.У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення з достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.
177.Щодо заборони свавілля, то у пункті 52 Доповіді вказано про те, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним з поняттям верховенства права.
178.Виходячи з практики ЄСПЛ за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31 липня 2008 року, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22 листопада 1995 року, рішення у справі «Сігма радіо телевіжнлтд проти Кіпру» від 21 липня 2011 року, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 2 грудня 2010 року).
179.Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції ВРП щодо здійснення розгляду рекомендації ВККС не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду ВРП цього питання, як і прийняте за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілим як судді, питання про звільнення з посади якого розглядалося ВРП на підставі рішення ВККС, прийнятого за результатами проведеного стосовно позивача кваліфікаційного оцінювання, так і незалежному сторонньому спостерігачу.
180.Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України, пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII ВРП наділена повноваженнями ухвалювати рішення про звільнення судді з посади.
181.Разом з тим надходження до ВРП подання ВККС з рекомендацією про звільнення судді з посади не є безумовною підставою для прийняття ВРП рішення про звільнення такого судді з посади. ВРП здійснює перевірку даних, які встановлюються під час проходження суддею кваліфікаційного іспиту. За результатами перевірки, незважаючи на наявність рекомендації Комісії, ВРП може і не погодитися з таким рішенням.
Щодо обґрунтованості висновків ВККС та ВРП про непідтверджені доходи судді
182.Як можна зрозуміти зі змісту спірного рішення, воно мотивоване, зокрема, тим, що під час співбесіди у ВККС суддя ОСОБА_1. зазначив, що доходи своєї сім`ї до 2001 року може підтвердити документами лише частково. Із 2001 року декларує всі доходи сім`ї, їх походження може підтвердити документами, сума цих коштів еквівалентна 1 000 000 дол США. У його родині не має значення, на чиє ім`я зареєстровано майно. За потреби у придбанні майна сини звертаються до батьків, тому значна частина майна, яка на праві власності належить його синам, придбана за кошти, належні йому та його дружині. ВРП звернула увагу, що, попри заяви судді про можливість підтвердити документами доходи сім`ї з 2001 року на суму еквівалентну 1 000 000 дол. США, він не надав таких документів ні під час кваліфікаційного оцінювання, ні під час розгляду подання у ВРП, такі документи відсутні в матеріалах його суддівського досьє. Крім того, відповідаючи на запитання члена ВРП, повідомив, що надав усі документи, які вважав необхідними для спростування висновків Комісії. Водночас відповідно до даних Національного антикорупційного бюро України, наявних у суддівському досьє ОСОБА_1 , загальний розмір доходів судді, його співмешканки та сина за 2013-2018 роки загалом становить 2 142 694 гривні. Інші дані, які могли б підтвердити розмір доходів, зазначених суддею у суддівському досьє, відсутні.
183.Разом з тим Велика Палата Верховного Суду зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції, а також у межах поданої апеляційної скарги позивач не навів жодних переконливих аргументів, спрямованих на спростування висновків ВККС, викладених у рішенні за результатами кваліфікаційного оцінювання з приводу цього.
184.Суддя, який є суб`єктом спеціального конституційного статусу та носієм особливих вимог до доброчесності, не може обмежуватись лише декларативними заявами про наявність законних доходів без належного підтвердження їх походження документами. Проте, як убачається з матеріалів справи, належні докази, здатні спростувати висновки ВККС, надані не були.
185.Апеляційна скарга не містить будь-яких нових доводів чи доказів, які могли б змінити правову оцінку вказаних обставин.
Щодо незазначення позивачем в деклараціях за 2015-2017 роки інформації щодо готівкових активів членів родини судді ОСОБА_1 .
186.Велика Палата вважає обґрунтованими та законними висновки ВККС та ВРП у частині оцінки дій судді ОСОБА_1. щодо зазначення недостовірної інформації в деклараціях майнового стану за 2015-2017 роки з огляду на таке.
187.Як убачається з матеріалів справи, у письмових поясненнях, наданих до ВРП, позивач зазначив, що не вказував залишки коштів на банківських рахунках членів своєї сім`ї, оскільки, на його думку, розмір коштів на поточних рахунках може змінюватися з «частою періодичністю». Під час засідання ВРП 27 липня 2023 року, відповідаючи на уточнююче запитання, позивач пояснив, що залишки на рахунках є незначними, а також послався на роз`яснення, які, на його переконання, дозволяють не декларувати кошти на рахунках до певного ліміту. Разом з тим будь-яких пояснень стосовно незазначення готівкових коштів членів сім`ї він не надав. Така ж позиція була підтверджена і письмовими поясненнями його представника від 04 серпня 2023 року.
188.Водночас, як слушно встановила ВРП, суддя у своїх деклараціях за 2015-2017 роки вказував, що не надав інформації про грошові активи членів сім`ї з тієї причини, що члени сім`ї відмовилися надати йому відповідну інформацію. Проте у ході розгляду матеріалів у ВРП така версія не була підтверджена. Більше того, ні сам позивач, ні його представник не заявляли, що члени сім`ї відмовилися надати йому відповідну інформацію, та не надали жодних доказів на підтвердження такого твердження.
189.Таким чином, фактичні підстави, з яких суддя ухилявся від відображення відповідних відомостей у деклараціях, були іншими, ніж ті, що зазначалися ним безпосередньо у самих деклараціях. Це свідчить про подання свідомо недостовірної інформації у частині мотивів ненадання відомостей про активи членів сім`ї, що, у свою чергу, ставить під сумнів рівень доброчесності судді як одного з основоположних критеріїв, необхідних для перебування на посаді судді.
190.Крім того, Велика Палата звертає увагу, що обов`язок судді подавати достовірну інформацію у деклараціях встановлений як антикорупційним законодавством (зокрема, Законом України «Про запобігання корупції»), так і внутрішньою суддівською етикою. Системний аналіз цих норм у поєднанні з позицією Конституційного Суду України у рішеннях від 06 червня 2019 року № 4-р/2019 та від 18 жовтня 2022 року № 8-р/2022, а також з урахуванням міжнародних стандартів (зокрема, Бангалорських принципів поведінки суддів) свідчить про те, що суддя зобов`язаний не лише діяти доброчесно, а й демонструвати прозорість та відкритість у питаннях, пов`язаних із фінансовою звітністю.
191.Велика Палата Верховного Суду вважає, що доводи апелянта про начебто недоведеність порушень у поданих деклараціях у зв`язку з тим, що ВККС не проводила спеціальну перевірку зазначених відомостей, а також про необґрунтованість висновку ВРП щодо подання недостовірної інформації є необґрунтованими та не спростовують встановлені фактичні обставини справи.
192.Наявність або відсутність окремої перевірки декларацій Національним агентством з питань запобігання корупції чи ДФС не є визначальним критерієм для оцінки доброчесності у межах кваліфікаційного оцінювання чи прийняття рішення ВРП про звільнення судді. Суддя зобов`язаний не лише формально подати декларацію, а й подати в ній достовірну інформацію, що передбачає реальне відображення майнового стану, включно з відомостями про готівкові кошти та кошти на рахунках членів сім`ї, які підлягають декларуванню відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».
193.Велика Палата звертає увагу, що у деклараціях за 2015-2017 роки суддя ОСОБА_1. зазначив, що не вніс відомості про готівкові кошти членів сім`ї у зв`язку з відмовою останніх надати йому таку інформацію. Водночас під час розгляду подання у ВРП суддя змінив свою позицію, пояснивши відсутність цих відомостей не відмовою членів сім`ї, а необов`язковістю декларування незначних сум або частою зміною залишків на рахунках. Така зміна пояснень сама по собі ставить під сумнів добросовісність заповнення декларацій та свідчить про ненадання правдивої інформації у первинній декларації, що обґрунтовано розцінила як зазначення недостовірної інформації ВРП.
194.Крім того, як убачається з матеріалів справи, жодних роз`яснень, які б прямо дозволяли не декларувати готівкові кошти чи залишки на рахунках через «часту змінюваність» або «незначність» сум, суддею не надано.
195.В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на відсутність претензій з боку НАЗК, ДФС або інших органів за понад 20 років, що нібито свідчить про правильність заповнення декларацій. Однак наявність чи відсутність претензій контролюючих органів не виключає оцінки доброчесності судді у дисциплінарному чи кваліфікаційному провадженні, оскільки ці процедури мають різні цілі, правові підстави та наслідки.
196.Велика Палата зазначає, що висновок про доброчесність є не лише юридичним, а й етичним критерієм, який оцінюється у сукупності з усією поведінкою судді, його поясненнями, змістом поданих декларацій та послідовністю наведених ним мотивів.
197.Відтак висновок ВРП про надання суддею недостовірної інформації у деклараціях є неупередженим, обґрунтованим і здійснений з урахуванням усіх наданих суддею пояснень та матеріалів справи.
Щодо відповідності витрат і майна судді задекларованим доходам
198.З приводу суперечливих і неповних пояснень судді щодо діяльності дружини та її доходів, наданих під час співбесіди, та, зокрема, ненадання суддею копії договору оренди земельної ділянки, укладеного його дружиною із сільською радою, а лише додаткової угоди до нього, колегія суддів зазначає таке.
199.Суддя пояснив, що після співбесіди він отримав копію договору оренди та передав його Комісії, однак це не було враховано при ухваленні рішення про невідповідність його займаній посаді. 
200.Разом з тим колегія суддів зазначає, що відсутність договору оренди не була самостійною підставою для негативного висновку, але у поєднанні з загальною непослідовністю й обмеженістю пояснень судді посилила обґрунтовані сумніви Комісії та ВРП щодо відповідності витрат та майна задекларованим доходам, а також щодо рівня відкритості й добросовісності судді, необхідних для обіймання судової посади.
201.Процедура оцінювання передбачає проведення співбесіди, де суддя має право дати пояснення. Цим правом суддя скористався, але пояснення були внутрішньо суперечливими. 
202.У цій ситуації саме суддя зобов`язаний довести свою відповідність критеріям доброчесності, надаючи повну, достовірну, переконливу інформацію. Комісія має право, а не обов`язок, витребовувати додаткову інформацію, особливо якщо надані самим суддею документи є суперечливими або неповними.
203.Оцінювання доброчесності судді є комплексним та включає не лише факт наявності чи відсутності окремих документів, а й загальну поведінку судді, переконливість пояснень, внутрішню узгодженість інформації, прозорість джерел доходу та відповідність стилю життя задекларованим доходам.
204.Поведінка судді під час процедури оцінювання, а саме ненадання запитуваного документа вчасно, надання лише фрагментарної інформації, ухилення від конкретних відповідей не відповідала критеріям відкритості та добросовісності, що є ключовими у встановленні доброчесності.
Щодо придбання у 2013 році сином судді ОСОБА_1  автомобіля «Mercedes-Benz»
205.Окремо заслуговує на увагу встановлена Комісією та підтверджена ВРП обставина щодо невмотивованості та суперечливості пояснень судді ОСОБА_1 стосовно джерел походження коштів для придбання його сином у 2013 році автомобіля марки «Mercedes-Benz».
206.Суддя пояснював, що автомобіль було придбано за кошти, отримані від продажу двох інших транспортних засобів - «Toyota Camry» та «Range Rover», які нібито раніше належали його синові. Однак при цьому суддя не надав жодного підтвердження правомірності набуття сином права власності на вказані транспортні засоби, зокрема договорів купівлі-продажу чи інших правовстановлюючих документів; пояснити джерела коштів, за які син міг придбати «Toyota Camry» та «Range Rover», суддя не зміг.
207.Щодо автомобіля «Range Rover» суддя заявив, що він належав його батькові і був відчужений сином на підставі довіреності, виданої до смерті власника. Однак надана довіреність від 17 червня 2008 року не передбачала права на відчуження автомобіля, а лише на управління ним, а сам довіритель помер у серпні 2008 року, що згідно зі статтею 248 ЦК України призводило до автоматичного припинення дії довіреності.
208.Більше того, під час подальшого розгляду цього питання у ВРП суддею надавалися нові, взаємовиключні пояснення, а саме у письмових поясненнях від 04 серпня 2023 року представник судді стверджував, що автомобіль належав синові; водночас раніше зазначалося, що автомобіль був проданий колишньою дружиною судді за довіреністю, при цьому ані син, ані дружина не були спадкоємцями померлого власника та не могли набувати або розпоряджатися цим майном на законних підставах.
209.Крім того суддею не надано жодних документів, які б підтверджували законність продажу автомобілів, отримані кошти від їх відчуження, чи будь-яке обґрунтування розміру фактично отриманих сум. Натомість надано лише загальні оголошення з ринковою вартістю аналогічних автомобілів, що не є доказом фактичних доходів. Жодної інформації про суми, вказані у договорах, або фактичну передачу коштів не надано.
210.Колегія суддів зазначає, що наведені пояснення судді не узгоджуються між собою, не підтверджуються належними доказами, викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності.
211.З огляду на викладене суд доходить висновку, що комісія мала об`єктивні та обґрунтовані підстави зробити висновок про непоясненість суддею джерел походження коштів для набуття членом сім`ї транспортного засобу, що в сукупності з іншими виявленими обставинами свідчить про відсутність достатнього рівня доброчесності, необхідного для перебування на посаді судді.
212.Щодо тверджень судді ОСОБА_1. про те, що його син ОСОБА_3. з 2009 року проживає окремо, а тому не є членом сім`ї та його доходи не підлягають фінансовому контролю, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що такі пояснення судді суперечать даним його ж електронних декларацій, в яких протягом відповідного періоду син вказувався як член сім`ї.
213.Також під час співбесіди в Комісії суддя самостійно визнав, що частина майна його синів, зокрема транспортні засоби, була придбана за кошти, які належали йому та його дружині, що додатково підтверджує обставини тісного фінансового зв`язку між суддею та його сином.
214.З огляду на це ВРП дійшла обґрунтованого висновку про те, що витрати сина, обставини набуття ним цінного майна та відповідність таких витрат законним доходам судді і його дружини підлягають оцінці в межах кваліфікаційного оцінювання самого судді.
215.Враховуючи викладене, Велика Палата вважає, що висновки ВККС та ВРП щодо врахування витрат сина судді при оцінці доброчесності ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними та послідовними і не порушують вимог ні національного, ні антикорупційного законодавства.
216.Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 аргументи, наявні у справі докази засвідчують, що позивач не заперечує обставин, оцінка яких лягла в основу спірного рішення, але висловлює незгоду із самою оцінкою цих обставин, вважаючи, що наведені у рішенні мотиви не можуть слугувати підставою для висновку про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності його критерію доброчесності.
217.Зміст спірного рішення, яке було предметом розгляду в суді першої інстанції, засвідчує, що під час проведення співбесіди з ОСОБА_1 йому були забезпечені всі передбачені законом процедурні права та гарантії і перешкод у їх реалізації не створювалося.
218.Водночас позивач з покликанням на об`єктивні обставини та докази, які б їх підтверджували, не зміг надати достатньо аргументованих пояснень, які б спростовували встановлені факти, покладені в основу спірного рішення.
219.Наведені позивачем підстави для скасування спірного рішення фактично свідчать про наміри переглянути мотиви його ухвалення та надати іншу оцінку встановленим у ньому обставинам, що свідчило б про втручання суду у здійснення ВККС та ВРП дискреційних повноважень.
220.З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що оскаржуване рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема є таким, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.
221.Отже, правові підстави для визнання протиправним і скасування рішення ВРП від 28 листопада 2023 року № 1131/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області на підставі підпункту 4 пункту 16 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України» відсутні.
222.З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 задоволенню не підлягає.
223.Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
224.Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
225.Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
226.Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
227. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
228. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
229. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року у справі № 990/341/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя			С. О. Погрібний	
Суддя-доповідач О. А. Губська 
Судді:О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко І. А. Воробйова А. А. Ємець Л. Ю. Кишакевич В. В. Король О. В. Кривенда М. В. Мазур Н. М. Мартинюк К. М. Пільков Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець О. В. Ступак І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич 				
Відповідно до частини третьої статті 321 КАС України постанову оформила суддя Стрелець Т. Г.