ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року справа №200/2522/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Блохіна А.А. , Пивовар І.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 р. у справі № 200/2522/25 (головуючий І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУПФУ) в якій просила: 
- визнанти протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обмеження з 21.03.2024 розміру її пенсії максимальним розміром;
-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 21.03.2024 нарахування і виплату їй пенсії без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року адміністративний позов задоволено, а саме суд:
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року.
Зобов`язав Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пр-т. Соборний, б. 8; код ЄДРПОУ: 13486010) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року набрало законної сили 08 жовтня 2025 року.
10 листопада 2025 року до Донецького окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у якому просить суд:
зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі № 200/2522/25.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року задоволено заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати у місячний (одни місяць) строк звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року по справі № 200/2522/25.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25, звільнено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області від сплати штрафу, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25 в повному обсязі.
03 березня 2026 року до суду, через підсистему ЄСІТС “Електронний суд”, від позивача надійшла заява про зміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на мою користь заборгованість з пенсійних виплат за період з 21.03.2024 по 31.12.2024 в сумі 312 319,15 грн з одночасною виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду у справі № 200/2522/25.
Змінено спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25, що ухвалено в даній справі, в частині зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат, на наступний:
“Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пр-т. Соборний, б. 8; код ЄДРПОУ: 13486010) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 у сумі 432 921,52 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривня 52 коп.”.
20 березня 2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надійшов звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №200/2522/25, в якому зазначено, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року по справі №200/2522/25 змінено спосіб виконання рішення суду в частині зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат, на стягнення з Головного управління на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 у сумі 432 921,52 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривня 52 коп.
Вважає, що з урахуванням зміни способу і порядку виконання рішення суду, подальше виконання рішення суду врегульовано приписами Закону № 4901-VI та Порядку № 845 та покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відбуватиметься за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а отже у спосіб та порядок, що перебувають поза межами контролю Головного управління та від його дій або бездіяльності не залежать .
23 березня 2026 року від позивача надійшли заперечення на звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до яких просить:
- відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.03.2026;
- накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області штраф у сумі двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- встановити новий строк для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області протягом місяця з дня отримання копії ухвали суду подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25 в повному обсязі.
Позивач вважає, що зміна способу і порядку виконання рішення на стягнення з Головного управління на користь позивача заборгованості по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 не може зумовити відсутність підстав для здійснення подальшої процедури судового контролю, оскільки рішення суду у справі №200/2522/25 продовжує не виконуватись в повному обсязі поза вказаним періодом (з 01.12.2025 по теперішній час).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року прийнято звіт в Донецькій області про виконання судового рішення в адміністративній справі № 200/2522/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Завершено процедуру судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі № 200/2522/25.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову постанову, якою відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.03.2026 про виконання судового рішення в адміністративній справі № 200/2522/25, накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області штраф у сумі двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановити новий строк для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №200/2522/25, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області протягом місяця з дня отримання копії цієї постанови подати звіт до Донецького окружного адміністративного суду про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №200/2522/25 в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначив наступне. 
Звіт відповідача не містить жодних відомостей про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, в ньому боржником не наведено жодних показників стосовно розміру заборгованості станом на дату його подачі (і взагалі), не вказано які суми виплачено, за які періоди, і в якому порядку. До звіту не надано жодних документів на підтвердження розрахунків заборгованості та виплати. Не вказано орієнтовні строки виконання та інші відомості, які має містити звіт.
У наданому звіті відповідач лише просив припинити судовий контроль через зміну способу та порядку виконання судового рішення, помилково посилаючись на висновки Першого апеляційного адміністративного суду у справі №200/8767/21 стосовно правовідносин, які не є подібними до правовідносин при здійсненні судового контролю у даній справі № 200/2522/25.
Звіт відповідача від 20.03.2026, є клопотанням і не містив необхідних елементів, передбачених ст. 382-2 КАС України.
Позивач зазначає про неможливість прийняття звіту, вказувала на нерелевантність висновків, на які посилається боржник, та обґрунтовувала необхідність подальшого контролю тим, що через застосування боржником Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 (далі – Порядок № 821), виникають нові борги.
Порядок № 821 зумовлює постійне зростання заборгованості з пенсійних виплат при виконанні судового рішення у справі № 200/2522/25, тобто заборгованість є динамічною, тоді як при виконанні судового рішення у справі, на яку посилався відповідач (200/8767/21) заборгованість була статичною, а виплата поточної пенсії здійснювалась у призначеному розмірі.
Змінена способу і порядку виконання рішення на стягнення з Головного управління заборгованості по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 не може зумовити відсутність підстав для здійснення подальшої процедури судового контролю, оскільки рішення суду у справі №200/2522/25 продовжує не виконуватись в повному обсязі поза вказаним періодом (з 01.12.2025 по теперішній час). 
Від позивача надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги.
В обґрунтування зазначив наступне. 
Суд першої інстанції безпідставно поставив у взаємозв`язок рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення із прийнятим раніше рішенням про зміну способу та порядку виконання судового рішення, помилково ототожнив процедуру виконання рішення про «зобов`язання вчинити дії» із «рішенням про стягнення коштів», яке було таким з моменту його ухвалення, внаслідок чого зробив необґрунтований та передчасний висновок про відсутність необхідності подальшої процедури судового контролю, прийнявши звіт, який не відповідав вимогам КАС України.
Так, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи (п. 60 ухвали Верховного Суду від 4 жовтня 2022 року у справі № 200/3958/19- а).
КАС України передбачені додаткові процесуальні механізми, які спрямовані на гарантування реалізації положень статті 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у порядку статей 382, 383 КАС України.
У справі встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача судом обрано зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої пенсії не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав.
Отже, інститут зміни способу і порядку виконання судового рішення (ст. 378 КАС України) та інститут судового контролю (ст. 382, 382-2 КАС України) є самостійними процесуальними механізмами з різною правовою метою.
Підставами для зміни способу та порядку виконання згідно ч. 3 ст. 378 КАС України є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, в той час як метою подання звіту, є повідомлення про заходи, які вжито Відповідачем для виконання судового рішення, поряд із обставинами, які ускладнюють його виконання (ч. 2 ст. 382-3 КАС України).
Отже, законодавець не ставить у взаємозалежність, ці два процесуальні питання, пов`язані із виконанням рішення, оскільки при здійсненні судового контролю, наявність обставини, що ускладнюють виконання, лише з`ясовується судом, поряд із вжитими Відповідачем заходами, а зміна способу виконання застосовується у разі наявності таких обставин, і то у випадку їх істотності.
Таким чином, звіт про виконання судового рішення в обов`язковому порядку має містити відомості про вжиті Відповідачем заходи на виконання судового рішення, оскільки наслідком ненаведення таких відомостей є відмова у прийнятті звіту.
Аналогічно пункт 5 частини 2 ст. 382-2 КАС України зобов`язує Відповідача зазначити у звіті відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання.
Крім того, суд першої інстанції помилково ототожнив процедуру виконання рішення про «зобов`язання вчинити дії» із «рішенням про стягнення коштів», яке було таким з моменту його ухвалення.
Рішення про стягнення, яке є таким за своєю суттю з початку спору, дійсно може обліковуватися лише органами Казначейства. Проте у даній справі предметом позову був обов`язок перерахувати та виплатити їй пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат.
Зобов`язання вчинити вказані дії, які є триваючими, було покладено основним рішенням саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а отже висновки суду про відсутність підстав для подальшого обліку судового рішення Відповідачем є помилковими.
Згідно п. 3 Порядку № 821, який наразі використовується Відповідачем, судові рішення та виконавчі документи, що надходять на виконання до Пенсійного фонду України та його територіальних органів реєструються та зберігаються відповідно до правил, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності»
Облік нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час та перерахованих пенсій за рішенням суду ведеться в базах даних одержувачів відповідних виплат (електронних пенсійних справах/електронних справах одержувачів) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення (перерахунок) відповідних виплат та у сформованому на їх підставі переліку одержувачів виплат на виконання судових рішень.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що облік нарахованих та перерахованих на виконання рішень суду сум пенсій все ж таки має вестись органами Пенсійного фонду України в базах даних одержувачів.
Отже висновок суду про відсутність підстав для обліку рішення суду не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, судове рішення залишити без змін.
В обґрунтування скарги зазначив наступне. 
Оскільки з урахуванням зміни способу і порядку виконання рішення суду, подальше виконання рішення суду врегульовано приписами Закону № 4901-VI та Порядку № 845 та покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відбуватиметься за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а отже у спосіб та порядок, що перебувають поза межами контролю Головного управління та від його дій або бездіяльності не залежать.
Таким чином, виконання рішення у справі № 200/2522/025 щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 у сумі 432 921,52 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривня 52 коп. підлягає виконанню органами Казначейства.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.03.2026 встановлено, що звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідає вимогам ч. 2 та ч. 3 ст. 382-2 КАС України та поданий у встановлений судом строк.
Питання щодо порядку виплати пенсії після виконання рішення суду не досліджувалось в межах розгляду справи № 200/2522/25 та не було предметом судового розгляду.
З огляду на наведене, суд не може зобов`язати Головне управління виконати дії щодо виплати доплати, яка утворилася на виконання рішення суду, в порядку, передбаченому ст. 382 КАС України.
При виконанні рішення суду Головним управлінням застосовано чинні нормативно-правові акти, які визначають порядок розрахунку пенсії, в межах спірних правовідносин, рішенням суду застосування або не застосування вимог вищевказаних норм не визначалось.
Незгода ОСОБА_1 з виплатою основного розміру пенсії та заборгованості (доплати), яка встановлена на виконання рішення суду у справі № 200/2522/25, не може бути належною підставою для встановлення нового строку для надання звіту.
Питання щодо порядку виплати пенсії та виплати заборгованості є новим предметом спору між Позивачем та Головним управлінням та повинно розглядатися в межах окремої судової справи. Водночас, з метою вирішення такого спору ОСОБА_1 з відповідним позовом до суду не зверталась.
З вищевикладеного вбачається, що вимога апелянта про скасування ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції фактично є спонуканням суду вийти за межі вирішення питання в порядку статті 382 КАС України щодо спору, який виник між сторонами.
Від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
В обґрунтування зазначив наступне. 
Після спливу зазначеного строку 14.05.2026 Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.
Зважаючи на викладене, вважає, що вказаний відзив має залишитись без розгляду.
Крім того, стосовно доводів відзиву слід вказати, що вони не спростовують доводи апеляційної скарги, оскільки Відповідач цитує оскаржувану ухвалу не у повному обсязі. Зокрема відповідач ігнорує, той факт, шо зміна способу виконання судового рішення стосувалось окремого періоду, і поза вказаним періодом саме Відповідач залишився виконавцем оскаржуваної ухвали, що не позбавило його обов`язку звітувати про виконання ухвали.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, зокрема, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пр-т. Соборний, б. 8; код ЄДРПОУ: 13486010) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року набрало законної сили 08 жовтня 2025 року.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25 позивачу нараховано заборгованість у розмірі 432 921,52 грн, що утворилась у результаті перерахунку пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 (місяць проведення перерахунку).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду у справі № 200/2522/25 задоволено частково. Змінено спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25, що ухвалено в даній справі, в частині зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат, на наступний:
“Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пр-т. Соборний, б. 8; код ЄДРПОУ: 13486010) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 у сумі 432 921,52 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривня 52 коп.”.
Відповідач у звіти зазначив, що з урахуванням зміни способу і порядку виконання рішення суду, подальше виконання рішення суду врегульовано приписами Закону № 4901-VI та Порядку № 845 та покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відбуватиметься за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а отже у спосіб та порядок, що перебувають поза межами контролю Головного управління та від його дій або бездіяльності не залежать .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин 1 та 2 статті 382 КАС України, у редакції Закону від 21 листопада 2024 року № 4094-IX який набрав чинності - 19.12.2024, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 1-3, 5-6 статті 382-1 КАС України, у редакції Закону від 21 листопада 2024 року № 4094-IX який набрав чинності - 19.12.2024, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.
Ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 382-3 цього Кодексу.
За приписами частин 1 та 2 статті 382-2 КАС України, у редакції Закону від 21 листопада 2024 року № 4094-IX який набрав чинності - 19.12.2024, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
За частиною 1-3 статті 382-3 Кодексу, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини 5 статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Отже, з указаних законодавчих положень вбачається, що суд може вжити заходів реагування в контексті судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 30 червня 2022 року у справі № 826/9960/15, а також Верховним Судом в ухвалах від 11 серпня 2020 року у справі №160/3586/19 та від 17 вересня 2024 року у справі №200/3958/19-а.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, зокрема, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пр-т. Соборний, б. 8; код ЄДРПОУ: 13486010) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року набрало законної сили 08 жовтня 2025 року.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25 позивачу нараховано заборгованість у розмірі 432 921,52 грн, що утворилась у результаті перерахунку пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 (місяць проведення перерахунку).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду у справі № 200/2522/25 задоволено частково. Змінено спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі № 200/2522/25, що ухвалено в даній справі, в частині зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену за нормами статті 54 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без обмеження її максимального розміру, з 21 березня 2024 року, з урахуванням проведених раніше виплат, на наступний:
“Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, пр-т. Соборний, б. 8; код ЄДРПОУ: 13486010) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсії за період з 21.03.2024 по 30.11.2025 у сумі 432 921,52 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривня 52 коп.”.
Відповідно до частини 1 статті 2, частин 1, 2, 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI (далі - Закон №4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМУ від 03.08.2011 р. № 845 (у редакції постанови КМУ від 30.01.2013 р. № 45) (далі - Порядок № 845), визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Відповідно до п.2 Порядку № 845, у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;
боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;
виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із п.3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Водночас, відповідно до частин 2, 4 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Таким чином, подальше виконання рішення суду у справі щодо стягнення на користь позивача заборгованості з виплати пенсійних виплат у врегульовано приписами Закону № 4901 та Порядку № 845 та покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, шляхом безспірного списання таких коштів з рахунків пенсійного органу, тобто, у спосіб та в порядку, які перебувають поза межами контролю пенсійного органу- відповідача та не залежать від його дій або бездіяльності.
Суд зазначає, що нормативно-правовими актами не визначено обов`язок пенсійному органу щодо ведення обліку рішень про стягнення коштів у відповідних реєстрах, надсилання органам казначейства виконавчих листів за такими рішеннями.
Разом з цим, враховуючи, що органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не є органами примусового виконання рішень, контроль за виконанням рішення суду в частині стягнення коштів, яке покладено на органи ДКС України, у такому випадку, не регулюється приписами ст.ст.287, 382, 383 КАС України та здійснюється на загальних засадах у позовному провадженні.
Вищезазначене виключає підстави для зобов`язання відповідача подавати звіт щодо виконання рішення суду у цій справі, оскільки у процедурі виконання рішення суду про стягнення коштів відсутні будь-які дії боржника.
Відтак, заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року задоволенню не підлягає.
Щодо посилання скаржника на постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, колегія суддів зазначає, що у даному випадку спірним питанням у справі не було правомірність дій відповідача щодо застосування цієї постанови Кабінету Міністрів України.
За приписами частини 1статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 р. у справі № 200/2522/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 р. у справі № 200/2522/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.А. Блохін

І.В. Пивовар