справа № 570/2887/25
провадження № 2/570/173/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м  У к р а ї н и

18 червня 2026 року
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді    Кушнір Н.В.,
з участю позивача    ОСОБА_1 ,
його представника адвоката  Савурка О.М.,
відповідача     ОСОБА_2 ,
її представника адвоката  Коробки Н.М.,
секретаря судового засідання Полюхович М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про поділ спільного майна подружжя,
у с т а н о в и в:

покликаючись на наявність спору щодо порядку користування спільною частковою власністю, представник позивача у поданій через систему "Електронний суд" 19 червня 2025 року позовній заяві просить поділити в натурі із спільної часткової власності, як окремий об?єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , 1/2 житлового будинку і господарських споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно варіанту розподілу: приміщення, позначені на плані будинку (А1): приміщення: 1-2 коридор площею 4,5 кв. м; 1-3 кладова площею 1,2 кв.м; 1-4 жила площею 18,0 кв.м; 1-5 жила площею 11,2 кв. м; в веранді (а) приміщення :1-1 коридор площею 3,8 кв.м; 1-6 кухня площею 8,3 кв. м; з надвірних будівель та споруд: Прибудова (літ. А2); Погріб (літ. Пг/ А); 1/2 від Сарай (літ.Б) Вбиральня (літ.Д); 1/2 від 1/6 Колодязь (літ.Г) 1/2 від огорожі (літ №1); припинити право спільної часткової власності; судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві представник відповідача зазначає, що загальна площа, якою фактично користується позивач та просить виділити йому в особисту власність, складає 47 кв. м., що перевищує належну йому 1/2 житлового будинку на 7,5 кв. м. Крім цього, зазначена позивачем ринкова вартість нерухомого майна не відповідає дійсності та спростовується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованої 08.08.2025 на сайті ФДМ України. Також вказує, що безпідставними є твердження позивача про існування між сторонами непорозумінь з підстав збереження та обслуговування будинку, неможливості дійти згоди щодо укладення договору виділу частки в натурі, тощо. Пояснює, що через ініціювання позивачем розгляду справи в суді зі спору, якого не існує, відповідач змушена нести витрати на професійну правничу допомогу, які за попередніми розрахунками складають 25 000 грн. Вважає, що поділ (виділ) позивачу частки більшої від належної йому ідеальної 1/2 може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням відповідачу, частка якого зменшується, грошової компенсації в розмірі 116 743,5 гри. (7,5 кв. м х 15 565,80 грн.).

Позивач у суді позов підтримує, просить його задоволити. Він не погоджується сплачувати грошову компенсацію за ніби-то нерівноціність часток, бо фактичні частини будинку, якими користуються сторони, визначені задовго до них.
По суті спору показав, що є співвласником будинку як спадкоємець після смерті своєї матері. Він почав жити в будинку у 2006 році і з цього часу площа будинку не змінювалася. Частки сторін є повністю відокремленими частинами будинку. 
Відповідач чинить йому перешкоди у користуванні, оскільки він не може нічого зробити без її згоди, а вона ні на що не погоджується, створюючи йому штучні перешкоди. Він неодноразово пропонував відповідачу окремо зареєструвати свої частини будинку: через БТІ, нотаріуса і т.п., але вона ні на що не погоджується. Він перекривав свою частину будинку, пропонував для красоти зробити однакову кришу, але зустрів категоричну відмову. 

Його представник, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що будинок фактично поділений, а відповідач ще й приватизував свою частину земельної ділянки, що свідчить про те, що вона погоджується з частками сторін. З метою уникнення постійних непорозумінь і поданий цей позов, оскільки відповідач просто "хоче нажитися і отримати гроші на порожньому місці".

Відповідач у суді позов визнає, оскільки сторони живуть окремо, їй байдуже, що позивач робить у своїй частині будинку, вона користується своєю частиною будинку, до чужої не має відношення і жодних посягань. У судових дебатах просила відмовити у позові з підстав, вказаних у відзиві.
Стверджує, що позивач до неї не звертався належним чином, оскільки у його письмовому зверненні до неї він неправильно вказав її прізвище (без літери м`який знак), тому вона на нього і не відреагувала. Дане письмове звернення вона розцінює як тиск на неї. 

Її представник, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що з метою збереження балансу інтересів сторін, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості, необхідно поділити майно зі зміною ідеальних часток і присудженням відповідачу, частка якого зменшується, грошової компенсації. 
Відповідач не оспорювала цю нерівномірність протягом 9 років, бо у цьому не було необхідності, при цьому землю приватизувала на 0.0296 - як 1/2 земельної ділянки. Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки позов може бути задоволений лише щодо нього і він сплатив судовий збір лише щодо своєї частки. 

Суд встановив такі обставини.
Сторони є співвласниками на праві часткової власності житлового будинку, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 .
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав №420127773 від 28.03.2025 ОСОБА_1 є власником 1/2 житлового будинку садибного типу №5 по АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 км.в., житловою площею 41,3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Шпинтою О.М. 28.03.2025 за №151. 
Відповідач ОСОБА_2 є власником іншої 1/2 вищевказаного житлового будинку садибного типу на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2002, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. за №3151.
Експерт ОСОБА_4 у суді підтримав свій висновок, оскільки нерівномірність часток виникла у зв`язку з сталим порядком користування будинком. Частини будинку повністю ізольовані, навіть визначені квартира АДРЕСА_2 . Варіант поділу будинку один, бо він так історично склавсяще до того, як сторони стали його співласниками.
Суд дійшов таких висновків.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. 
Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Ч.1 ст.15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст.41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначений у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. 

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
За вимогами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши доводи сторін, дійшовши висновку про вчасність його позовних вимог, тому, не порушуючи норми ЦПК України, ч.4 ст.129 Конституції України вважає за необхідне вирішити спір по суті, забезпечивши право позивача на судовий захист, гарантований йому ст.55, 124 Конституції України та передбачений ЦПК України, виконуючи свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процессу.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права позивача. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а суд їх не здобув, що вказує на обґрунтованість позову. Оскільки спірне майно є об`єктом права спільної часткової власності, які мають право на його поділ, при цьому частки у зазначеному майні є рівними.
Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються.
Виділ 1/2 частки будинку в натурі - це процес перетворення абстрактної математичної частки на повністю самостійний об`єкт нерухомості з власною поштовою адресою. Основними умовами для виділу є технічна можливість: кожна виділена частина повинна мати окремий вхід, власні санвузли та кухню, або можливість їх облаштування. Будинок можна розділити виключно за умови, що ділянка під ним приватизована або оформлена у користування, і її також можна розділити між власниками.

На сьогодні між сторонами відсутня згода\домовленість щодо порядку спільного володіння та користування зазначеним майном. Спільне утримання будинку є фактично неможливим у зв`язку з тривалими конфліктними відносинами, розбіжностями у поглядах на порядок утримання спільної власності.

09 травня 2025 року на підставі заяви ОСОБА_1 судовий експерт Михайло Фурсович виготовив висновок експерта №250425/1_ФМ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, запропонувавши один варіант розподілу нерухомого майна, а саме першому співвласнику ОСОБА_1 пропонується виділити майно, що становить 64,93/100 частки, другому співвласнику ОСОБА_2 пропонується виділити майно, що становить 35,07/100 частки.
Суд погоджується із запропонованим експертом варіантом поділу, який долучений позивачем до його позову, який, хоча і передбачає відступ від ідеальних часток, але враховує фактичне розділення на два ізольовані одна від одної частини з відокремленими входами. Крім того, суд враховує наявний порядок користування будинковолодінням, погоджений саме власниками - сторонами по справі. Саме співвласники визначили такий порядок користування, для зміни якого підстав немає, тому суд ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Суд вважає, що задоволення позову забезпечує справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі в розмірі 1 232 грн. (1 540 грн.*0,8 = 1 232 грн.), 

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про поділ спільного майна подружжя. 

Поділити в натурі із спільної часткової власності, як окремий об?єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , 1/2 житлового будинку і господарських споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно варіанту розподілу: приміщення, позначені на плані будинку (А1): приміщення: 1-2 коридор площею 4,5 кв. м; 1-3 кладова площею 1,2 кв.м; 1-4 жила площею 18,0 кв.м; 1-5 жила площею 11,2 кв. м; в веранді (а) приміщення :1-1 коридор площею 3,8 кв.м; 1-6 кухня площею 8,3 кв. м; з надвірних будівель та споруд: Прибудова (літ. а2); Погріб (літ. Пг/ А); 1/2 від Сарай (літ.Б) Вбиральня (літ.Д); 1/2 від 1/6 Колодязь (літ.Г) 1/2 від огорожі (літ. №1).

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 232 грн. 00 коп. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення виготовлене 18 червня 2026 року.

Суддя:          Кушнір Н.В.