ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/4/26 Справа № 243/2853/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мірошниченко Л. Є. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,
при секретарі судового засідання Примак Н.М.,
за участю особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника адвоката Пікуліна Р.М., подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Харкова, водія 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2022 року встановлено, що до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від командира ВЧ НОМЕР_2 надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А7272 № 11/340/7 від 10.10.2022, з якого вбачається, що солдат ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді водія 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти з 25.02.2022.
29.09.2022 приблизно о 16 год 00 хв, під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду за адресою: АДРЕСА_2 , головним сержантом 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , солдатом ОСОБА_2 , військовослужбовцям — солдатам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було доведено наказ командира 3-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_8 про вибуття 30.09.2022 о 13 год 00 хв з місця тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , до району населеного пункту АДРЕСА_3 , у місце тимчасової дислокації 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .
Отримавши наказ та зрозумівши його, солдат ОСОБА_1 відмовився від виконання законних вимог свого командира (начальника) — командира 3-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_8 та не вибув о 13 год 00 хв 30.09.2022 до населеного пункту АДРЕСА_3 для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто вчинив дії, відповідальність за які передбачена частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Не погодившись із зазначеною постановою, захисник адвокат Пікулін Р.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги сторона захисту зазначає, що ОСОБА_1 бажав бути присутнім у суді, однак його примусили написати заяву про розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності. Водночас вказує, що його вимоги щодо необхідності лікування виявлених захворювань та переведення до іншого підрозділу згідно з рекомендаціями лікаря були проігноровані командиром, його не було направлено ані на обстеження, ані для подальшого лікування, не переведено до іншого підрозділу або військової частини. Наразі він не може належним чином виконувати бойові завдання через погане самопочуття та виявлені захворювання.
Звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові не вказано, яким чином необхідно було виконати наказ та чи були в нього поважні причини для його невиконання.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, вивчивши, перевіривши й оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені стороною захисту доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року сканкопії апеляційної скарги на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-10 КУпАП та інших матеріалів справи повернуто до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області для виконання вимог статті 294 КУпАП.
Відповідно до листа керівника апарату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Щиткової С. № 243/2853/22/9479/2026 від 21.04.2026 у провадженні судді Мірошниченко Л.Є. перебувала справа за адміністративним матеріалом щодо ОСОБА_1 , притягнутого постановою від 17.10.2022 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Супровідним листом від 27.10.2022 зазначену справу було направлено в електронному вигляді через АСДС КП «Д-3», оскільки головуючим суддею розгляд справи здійснювався за матеріалами в електронній формі, тоді як справа в паперовій формі відсутня.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26 грудня 2023 року № 1403/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_9 з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (відряджена до Соснівського районного суду міста Черкаси) у зв`язку з поданням заяви про відставку» 02 січня 2024 року суддю ОСОБА_9 було відраховано зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Зазначене унеможливлює наразі оформлення справи в паперовому вигляді для виконання вимог чинного законодавства.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції на підставі тих матеріалів, які перебували на розгляді місцевого суду.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені стороною захисту доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
За змістом статей 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати такі питання: чи було вчинено правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами статті 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Частиною 2 статті 283 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.
З огляду на це суд під час ухвалення рішення зобов`язаний викласти в постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини вчинення такого правопорушення, які цим судом визнано доведеними або які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Однак, як установлено судом апеляційної інстанції, суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області не встановлено обставин справи в оскаржуваному рішенні, а лише наведено посилання на протокол про адміністративне правопорушення. У мотивувальній частині рішення судом першої інстанції фактично не встановлено обставин справи та не досліджено факту адміністративного правопорушення. Взагалі не зазначено обставин, безпосередньо встановлених судом, а обставини викладено лише відповідно до протоколу.
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюються одними особами, а прийняття рішення по суті — іншими. Незалежно від того, чи має така попередня діяльність офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж ухвалити правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати та переконатися в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, наявна. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитися наданими фактами без їх власної оцінки.
З огляду на зазначене такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та ухвалення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , апеляційний суд установив, що 29.09.2022 приблизно о 16 год 00 хв, під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду за адресою: АДРЕСА_2 , головним сержантом 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , солдатом ОСОБА_2 , військовослужбовцям — солдатам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було доведено наказ командира 3-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_8 про вибуття 30.09.2022 о 13 год 00 хв з місця тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , до району населеного пункту АДРЕСА_3 , у місце тимчасової дислокації 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .
Отримавши наказ та зрозумівши його, солдат ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді водія 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти з 25.02.2022, відмовився від виконання законних вимог свого командира (начальника) — командира 3-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_8 та не вибув о 13 год 00 хв 30.09.2022 до населеного пункту АДРЕСА_3 для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто вчинив дії, відповідальність за які передбачена частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії А7272 № 11/340/7 від 10.10.2022, актом службового розслідування, військовим квитком серії НОМЕР_3 , довідкою військово-лікарської комісії.
На переконання апеляційного суду, наведені докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та в сукупності дають підстави для висновку про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від виконання законних вимог командира.
Положеннями частини 1 статті 172-10 КУпАП у редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).
Приписами частини 2 статті 172-10 КУпАП у редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.
Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період — період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, крім цільової, або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Абзацом третім статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Зі змісту статті 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вбачається, що накази віддаються, як правило, у порядку підпорядкованості.
Апеляційний суд звертає увагу, що сам ОСОБА_1 , як зазначено захисником в апеляційній скарзі, фактично не заперечував факту невиконання наказу, а навів поважні, на його думку, причини такого невиконання, зокрема те, що він не може належним чином виконувати бойові завдання через погане самопочуття та виявлені захворювання, а також потребує переведення до іншого підрозділу або військової частини згідно з рекомендаціями лікаря.
Отже, погане самопочуття за відсутності відповідного висновку лікарської комісії або огляду лікарем військової частини не нівелює обов`язку виконувати наказ командира. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких даних про оскарження дій чи бездіяльності командування військової частини щодо невиконання рекомендацій про переведення солдата ОСОБА_1 до іншого підрозділу або військової частини.
Також ОСОБА_1 , посилаючись на незадовільний стан здоров`я, який унеможливлює виконання обов`язків військовослужбовця, не обґрунтовує, яким чином переведення до іншого підрозділу або військової частини може вплинути на стан його здоров`я та забезпечити подальше належне виконання ним обов`язків військовослужбовця.
Апеляційним судом не встановлено поважних підстав для відмови від виконання наказу командира, які виключали б склад інкримінованого адміністративного правопорушення.
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано в пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з посиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), пункт 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву щодо цього, тоді як наявність такого сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом установлено, що солдат ОСОБА_1 відмовився від виконання законних вимог командира, що відповідає правовій кваліфікації адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення права ОСОБА_1 на захист через проведення судового засідання за його відсутності апеляційним судом не перевіряються, оскільки рішення суду першої інстанції скасовано через істотні порушення вимог процесуального закону. Водночас ОСОБА_1 належним чином повідомлено апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, однак він не реалізував свого права брати участь у судовому засіданні.
Переконливих доводів, які спростовували б висновки про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та слугували б підставою для закриття провадження, в апеляційній скарзі не наведено та під час її розгляду не встановлено. Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП, доведено поза розумним сумнівом.
Разом із тим апеляційний суд позбавлений можливості застосувати адміністративне стягнення до ОСОБА_1 , оскільки відповідно до статті 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 30.09.2022, отже, на час ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення минув строк накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Відповідно до пункту 7 статті 247 КУпАП у разі закінчення строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження за частиною 2 статті 172-10 КУпАП на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Пікуліна Р.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-10 КУпАП закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду   Ірина СВІЯГІНА