Справа № 953/13410/25
н/п 2/953/1035/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 червня 2026 року        м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого -   судді Муратової С.О.,
за участю секретаря -  Драгана О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Коломойцевим Миколою Миколайовичем до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про стягнення моральної шкоди, -
встановив:
15.12.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 48745,70 грн.
На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що ОСОБА_1 проходив службу в лавах ДСНС, звільнений наказом ГУДСНС України в Харківській області від 23.03.2022, що вбачається з копії листа – довідки від 15.01.2025. Позивачу не був здійснений перерахунок його грошового забезпечення за механізмом первинної редакції п. 4 ПКМУ 704 та не здійснена виплата, внаслідок чого, він звернувся у судовому порядку за захистом своїх прав. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 520/1871/25 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 27.02.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2021 по 31.12.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2022 по 27.02.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії із збереженням відсотковості показників надбавки за особливості проходження служби та премії. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили та подано на примусове виконання. Постановою від 20.08.2025 відкрито виконавче провадження 78889974. Попри законодавчо встановлений строк 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, рішення по справі № № 520/1871/25 було виконано відповідачем лише 20.11.2025 з затримкою у 56 робочих днів (повинно було бути виконано до 02.09.2025 без урахування вихідних днів). Тривалим невиконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 520/1871/25 відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яка виразилась у психологічному дискомфорті, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху на фоні того, що ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, відповідач повинен був, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за факту відкриття відповідного виконавчого провадження, виконати рішення по справі № 520/1871/25 у десятиденний строк робочих днів з моменту відкриття виконавчого провадження, обов`язок щодо чого не виконав. Попри законодавчо встановлений строк 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження 78889974 20.08.2025, рішення по справі № 520/1871/25 було виконано відповідачем лише 20.11.2025 з затримкою у 56 робочих днів. Тобто, законодавчо встановлений строк на виконання сплинув більше 5 разів поспіль, перш ніж рішення було виконане. Станом на день виконання рішення облікова ставка НБУ становила 15,5% річних. Враховуючи суму сплачених з затримкою коштів – 56158,64 грн. 15,5 % річних від цієї суми становитиме – 8 704,59 грн. Помножуючи отриманий показник 8 704,59 грн. на коефіцієнт затримки 5,6 вважаємо, що розумною та справедливою є сума моральної шкоди у розмірі 48745,70 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2025, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 30)
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляду справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 31).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2026 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 46).
27.02.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника відповідача ГУ ДСНС України в Харківській області Пономаренка П.О., в яких зазначає, зокрема, що ознайомившись із змістом позовної заяви, провівши аналіз нормативно-правових актів, Головне управління ДСНС у Харківській області повідомляє, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідно пункту 1 Положення про Державну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 (далі — Положення про ДСНС) ДСНС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності. Пунктом 2 Положення про ДСНС, ДСНС у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Пунктом 7 Положення про ДСНС, ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2013 № 33 «Про утворення територіальних органів Державної служби з надзвичайних ситуацій та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 939 «Про перейменування деяких територіальних органів Державної служби з надзвичайних ситуацій», Положення про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, затвердженого наказом 04.02.2013 № 3, у редакції наказу ДСНС 12.11.2018 № 661, (далі — Положення про ГУ) Головне управління ДСНС у Харківській області є територіальним органом ДСНС. Згідно п.2 Положення про Головне управління ДСНС у Харківській області у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єрміністра України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, дорученнями Міністра внутрішніх справ України, наказами та дорученнями ДСНС, актами Харківської обласної державної адміністрації та Харківської обласної ради, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням. Матеріали позовної заяви та фактичні подані докази на які посилається позивач, не містять доказів протиправності дій або бездіяльності ГУ ДСНС України у Харківській області, якими, на думку позивача завдано моральну шкоду. Також не наведено доказів наявності причинного зв`язку між наявною, на думку позивача, шкодою та протиправними діями відповідача, а також не обґрунтовано її розмір, окрім арифметичних розрахунків що, не можуть виступати як обґрунтування розміру немайнової шкоди. Головним управлінням ДСНС України у Харківській області листом №65050-9644/65151 від 08.09.2025 направленого на адресу Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, як головному розпоряднику коштів, повідомлено про додаткову потребу, у видатках загального фонду державного бюджету та направлений реєстр судових рішень, що набрали законної сили та підлягають виконанню з обґрунтованим розрахунком, зокрема й по справі №520/1871/25 за позовом ОСОБА_1 . Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 р. за № 936/3238) а саме, відповідно пункту 10, встановлене що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця у період із 20 по 25 число. Відповідно платіжних інструкцій №№12907-12909 від 19.11.2025 оплата ГУ Держказначейства України в Харківській області ОСОБА_1 була проведена в повному обсязі 20.11.2025, що відповідає порядку проведення розрахунків. Отже, Головним управлінням ДСНС України у Харківській області були вжиті усі заходи, відповідно до чинного законодавства, щодо забезпечення виконання рішення суду в найкоротший термін, адже строк добровільного виконання рішення суду, передбачений Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює 10 денний строк такого виконання, як граничного, для повного виконання рішення, та не є таким, після якого боржник вважається таким, що ухиляється від виконання рішення суду. На Головне управління ДСНС України у Харківській області, в рамках виконання зазначеного рішення, державною виконавчою службою не накладалось штрафів за невиконання рішення суду, або не вживалось будь яких інших дій, щодо примусового виконання, що також свідчить про відсутність наявності ознак невиконання рішення суду. Враховуючи наведене, Головне управління ДСНС України зазначає про відсутність факту бездіяльності, або неналежному виконанні рішення суду, в зв`язку з чим, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, бездоказовими, та такими що не підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 56-59).
02.03.2026 на електрону адресу суду надійшла заява представника позивача – адвоката Коломійцева М.М., в якій він зазначає, зокрема, що наявна ознака бездіяльності, котра полягає у невиконанні відповідачем рішення у строк, встановлений ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Посилання відповідача на залежність від бюджетних призначень не звільняє його обов`язку з виконання рішення у строк, передбачений ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Реалізація права громадян на соціальні виплати, передбачені Законом, не може залежати від бюджетних асигнувань. Позивач і не вказував про ухилення відповідача від виконання рішення, підстави позову є іншими та полягають, як вже вказано вище, у невиконанні відповідачем рішення у строк, встановлений ч. 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Такий строк є чітко унормований, а ч. 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», у свою чергу, не містить якихось виключень у відповідному правозастосуванні чи можливість розширеного її тлумачення. Щодо відсутності штрафів державного виконавця, то непосвідчення факту невиконання рішення у строк, встановлений Законом постановою державного виконавця не відміняє факт недотримання відповідачем строків ч. 6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 80-81).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Коломойцев М.М. не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 02.06.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява адвоката Коломойцева М.М., в якій він просить провести судове засідання по справі без його участі (а.с. 92).
В судове засідання представник відповідача ГУ ДСНС України в Харківській області Пономаренко П.О. не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 02.06.2026 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представник відповідача ГУ ДСНС України в Харківській області Пономаренко П.О. про розгляд справи без участі, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в повному обсязі з підстав, що були викладенні письмово раніше та направлені на адресу суду (а.с. 100).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
За приписами ч. 1 ст. 1 ЦПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України унормовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі Занд проти Австрії, що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно пункту 1 Положення про Державну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 (далі Положення про ДСНС) ДСНС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
Пунктом 2 Положення про ДСНС, ДСНС у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Пунктом 7 Положення про ДСНС, ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до статті 21 Закону України Про центральні органи виконавчої влади, постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2013 № 33 Про утворення територіальних органів Державної служби з надзвичайних ситуацій та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 939 Про перейменування деяких територіальних органів Державної служби з надзвичайних ситуацій, Положення про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, затвердженого наказом 04.02.2013 № 3, у редакції наказу ДСНС 12.11.2018 № 661, (далі Положення про ГУ) Головне управління ДСНС у Харківській області є територіальним органом ДСНС.
Згідно п. 2 Положення про Головне управління ДСНС у Харківській області у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр міністра України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, дорученнями Міністра внутрішніх справ України, наказами та дорученнями ДСНС, актами Харківської обласної державної адміністрації та Харківської обласної ради, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в підрозділах ГУ ДСНС України у Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 520/1871/25, яке набрало законної сили 28.06.2025, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 27.02.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2021 по 31.12.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2022 по 27.02.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії із збереженням відсотковості показників надбавки за особливості проходження служби та премії (а.с. 18-25).
Для примусового виконання вказаного судового рішення 20.08.2025 відкрито виконавче провадження № 78889974 (а.с. 26-27).
08.09.2025 ГУ ДСНС України у Харківській області листом № 65010-9644/65151, направленим на адресу Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, як головного розпорядника коштів, повідомлено про додаткову потребу, у видатках загального фонду державного бюджету та направлений реєстр судових рішень, що набрали законної сили та підлягають виконанню, з обґрунтованим розрахунком, зокрема й у справі № 520/1871/25 за позовом ОСОБА_1 (а.с. 72-74).
Положеннями п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за № 936/3238) встановлено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця у період із 20 по 25 число.
Відповідно до платіжних інструкцій №№ 12907, 12908, 12909 від 19.11.2025, оплата ГУ Держказначейства України в Харківській області ОСОБА_1 проведена у повному обсязі 20.11.2025, що відповідає порядку проведення розрахунків (а.с. 68, 69, 70).
Отже, суд приходить до висновку, що ГУ ДСНС України у Харківській області вжиті усі заходи, відповідно до чинного законодавства, щодо забезпечення виконання рішення суду у найкоротший термін.
Суд зазначає, що відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.
За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.
За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, застосовуючи ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.
Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.
Суд зауважує, що у справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій уповноважених осіб ГУ ДСНС в Харківській області, чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.
Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.
Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень), як обов`язковий елемент деліктної відповідальності, за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.
Як установлено судовим розглядом, свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тривалим, на його думку, невиконанням судового рішення.
Проте, на думку суду, немає підстав вважати, що бездіяльність посадових осіб ГУ ДСНС в Харківській області щодо виконання судового рішення у справі № 520/1871/25 із затримкою у 56 днів викликало у позивача душевні страждання, що є підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.
Крім того, наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Отже, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.
Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення, повинен довести, що внаслідок протиправних дій державного органу йому заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.
Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 20.01.2021 у справі № 197/1330/14-ц).
Верховний Суд у постановах від 20.03.2019 у справі № 918/203/18 та від 28.10.2020 у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.
Саме лише тривале невиконання судового рішення державним органом не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Наведене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд вважає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому посадовими особами ГУ ДСНС в Харківській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна,- приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17, від 04.07.2018 у справі № 638/14260/16-ц, від 10.10.2018 у справі № 640/3837/17, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 28.11.2018 у справі № 638/9055/15-ц, від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16, від 11.09.2019 у справі № 336/5519/18, від 04.02.2020 у справі № 639/1803/18, від 28.10.2020 у справі № 608/1046/18.
Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).
З урахуванням тієї обставини, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДСНС в Харківській області моральної шкоди, завданої затримкою (56 днів) у виконанні судового рішення у справі № 520/1871/25 у розмірі 48745,70 грн.
Інші доводи позивача наведеного вище не спростовують та висновки суду у цій справі не впливають.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , поданої його представником – адвокатом Коломойцевим М.М. до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про стягнення моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись 7, 8, 12, 13, 141, 206, 258-259 ЦПК, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , поданої його представником – адвокатом Коломойцевим Миколою Миколайовичем до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про стягнення моральної шкоди – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Представник позивача: адвокат Коломойцев Микола Миколайович (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: 61005, Харківська область, а/с 10208).
Відповідач: Головне управління Державної служби Українии з надзвичайних ситуацій у Харківській області (ЄДРПОУ: 38631015, адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8).

Суддя    Муратова С.О.