Справа № 446/30/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:
головуючого - судді Костюк У. І.
секретаря судових засідань  Луківської Л.Б.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП, -
встановив:
представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Голосна А.В. подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 в якій просить стягнути із відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 473 1267,72 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача та факт вчинення якої підтверджується постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, належному йому транспортному засобу було завдано механічних пошкоджень. Згідно зі звітами про оцінку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до ДТП, у зв`язку з чим транспортний засіб є фізично знищеним, а розмір матеріального збитку становить 733 127,72 грн. Оскільки страховиком винуватця ДТП виплачено страхове відшкодування у розмірі 260 000 грн., яке не покриває фактичного розміру завданої шкоди, позивач, просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у сумі 473 127,72 грн., а також понесені судові витрати.
Ухвалою суду відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду 01.04.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, визначено дату судового засідання.
Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився. Від імені позивача діяла представниця – адвокат Голосна А.В., яка в свою чергу надіслала до суду заяву, у якій просила розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився, причини неявки суд не повідомив.
З врахуванням, вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що розгляд справи слід здійснювати у порядку ст.. 280 ЦПК України, про що винесена відповідна ухвала.
Разом з тим, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання на підставі ст.. 247 ЦПК України – не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.01.2025 року близько 15 год. 40 хв. на автодорозі М-06 зі сторони с. Малі Підліски у напрямку с. Гамаліївка на 528 км відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Multivan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля Volkswagen Multivan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .
Постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.09.2025 у справі № 462/3859/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.
Судом також встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на підставі добровільного стархування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 18.06.2024 №007-9022538/07ДЦВ Д-007-07ДЦВ.
Після настання страхового випадку позивач ОСОБА_1 звернувся до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, надавши необхідні документи та пошкоджений транспортний засіб для огляду, чим виконав передбачені законом обов`язки потерпілої особи.
Відповідно до Звіту № 1808-Ф/25 від 22.01.2025, складеного незалежним оцінювачем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Multivan становить 1 732 622,07 грн., тоді як його ринкова вартість до дорожньо-транспортної пригоди становила 1 064 462,68 грн.
Згідно зі Звітом № 1808/1-Ф/25 від 22.01.2025 ринкова вартість зазначеного транспортного засобу у пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди становить 331 334,96 грн.
Таким чином, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує його ринкову вартість до дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про економічну необґрунтованість проведення такого ремонту. Відтак транспортний засіб відповідно до положень статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним.
Розмір матеріального збитку, завданого позивачу, визначений як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, становить 733 127,72 грн. (1 064 462,68 грн. - 331 334,96 грн.).
Як убачається з матеріалів справи, страховиком АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь позивача виплачено страхове відшкодування у розмірі 260 000 грн., що сторонами не оспорюється.
Отже, невідшкодованою залишається різниця між фактичним розміром завданої шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у сумі 473 127,72 грн., з приводу стягнення якої виник даний спір.
Проаналізувавши встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону),
Згідно зі статтею 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу та інше.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
За таких обставин саме особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплати таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладено такі висновки щодо застосування норм права: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.»
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Згідно висновку експерта, встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу, визначений як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, становить 733 127,72 грн. (1 064 462,68 грн. - 331 334,96 грн.).
Даний висновок експерта складений уповноваженим судовим експертом, при його складенні дотримані вимоги законодавства, сторонами він не оспорюється. Відтак, наданий позивачем висновок експерта є належним та допустимим доказом по справі.
Згідно платіжних інструкцій страховиком АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на користь позивача виплачено страхове відшкодування у розмірі 260 000 грн..
Оскільки вартість майнового збитку завданого позивачу шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди у вигляді відновлювального ремонту в розмірі 733127,72 грн. та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 260000 грн., що складає різницю в розмірі 473127,72 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складаються із суми судового збору в розмірі 4 731,28 грн..
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі: 14000,00 гривень, суд зазначає наступне.
Згідно приписів ч. 1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до Договору про надання правової допомоги №01Б-1/1215 від 17.02.2025 року укладеного між ОСОБА_1 та АО «Лідії Поліщук» укладено договір.
Згідно додаткової угоди №1 від 17.02.2025 встановлено, що вартість години часу роботи адвоката, який діє від імені Бюро, яка полягатиме у підготовці до розгляду та участі у судовому розгляді справи буде складати 2000,00 грн..
Згідно представленого рахунку №60.12 від 23.12.2025 сума до оплати становить 14000, 00, дана сума підтверджується з розрахуннком №1 від 23.12.2025 та актом виконаних робіт №60.12 від 23.12.2025.
Згідно платіжної інструкції ОСОБА_1 було здійснено оплату згідно договору про надання правової допоми№01Б-1/1215 від 17.02.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На думку суду, заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є документально підтвердженою, обґрунтованою, співмірною.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд-
вирішив :
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП - задоволити повністю.
Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 473 127,72 грн. (чотириста сімдесят три тисячі сто двадцять сім грн. 72 коп.). 
Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 731,28 грн. (чотири тисячі сімсот тридцять одна грн. 28 коп.), витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн. (чотирнадцять тисяч грн.) та витрати за складання звіту у розмірі 7 000,00 (сім тисяч гривень 00 коп.). Разом на загальну суму у розмірі 25 731,28 грн. (двадцять п`ять тисяч сімсот тридцять одна грн. 28 коп.). 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ..
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний тест рішення виготовлений 09.06.2026.

Суддя          У.І. Костюк