ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/4702/26

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом № 38/168 від 27.03.2026 року, в частині визначення отримувачами одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_4 його матері — ОСОБА_2 та його сина — ОСОБА_3 та призначення їм виплати у розмірі по 5 000 000 гривень кожному;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 100 % у зв`язку із загибеллю її чоловіка - ОСОБА_4 під час дії воєнного стану при захисті Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням сум, вже виплачених іншим особам.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заповіт ОСОБА_4 від 15.04.2025 є законною та достатньою підставою для призначення та виплати ОСОБА_1 100 % одноразової грошової допомоги. 
Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що Міністерство оборони України не порушувало права та обов`язки позивача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а призначило та виплатило Позивачу 5000000 грн. 00 коп. відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ №168 не порушуючи права інших членів сім`ї на призначення одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_4 , які мають на неї право. Вказує, що заповіт не може врегульовувати виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, оскільки ОГД не є спадковим майном військовослужбовця ОСОБА_4 , а пов`язується з ним виключно як з військовим, а не як з фізичною особою.
Третіми особами, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , було подано пояснення щодо позову, в яких просили відмовити у задоволенні позову та зазначили, що поданий позивачкою заповіт не може розцінюватися як особисте розпорядження, оскільки особисте розпорядження зберігається виключно в особовій справі військовослужбовця із забороною розголошення його змісту, і лише після його загибелі передається до відповідного ТЦК та СП, також в ньому обов`язково зазначається військове звання військовослужбовця, який його складає, зазначаються розширені дані про особу (осіб), яким здійснюватимуться відповідні виплати.
Також вказують, що різниця між заповітом і особистим розпорядженням полягає ще й в тому, що одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця не є його власністю, а тому не може бути передана шляхом складання заповіту, оскільки вона є соціальною виплатою, яку здійснює держава зі свого бюджету, ці кошти нараховуються вже після встановлення факту загибелі військового, і безпосередньо виплачуються саме членам сім`ї загиблого військовослужбовця без надання загиблому права власності на ці кошти, тому передача права на ОГД шляхом складання заповіту недопустима і жодним нормативно-правовим актом не передбачена.
Позивачем було подано заперечення на пояснення третіх осіб, в яких зазначила, що закон не передбачає жодної типової форми документа, обов`язкової назви чи виключного способу оформлення особистого розпорядження. Вказує, що заповіт ОСОБА_4 не є інструментом спадкування ОГД як майна, а є документом, який виражає волю військовослужбовця щодо того, хто має отримати державну виплату у разі його загибелі. Тобто виконує саме ту функцію, яку закон відводить особистому розпорядженню. Функціональна тотожність документа є правовою підставою для його застосування відповідно до змісту. 
Третіми особами, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , було подано пояснення щодо відзиву, в яких просили взяти до уваги доводи Міністерства оборони України, зазначені у відзиві на позовну заяву.
Третьою особою, ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснення щодо позову або відзиву подано не було.
Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 28.04.2026 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено, ухвалою суду від 05.05.2026 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено; ухвалою суду від 08.05.2026 у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи за участю представника відповідача було відмовлено; ухвалою суду від 08.05.2026 було витребувано у Міністерства оборони України належним чином завірені копії документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, інформацію про надходження від ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіту ОСОБА_4 від 15.04.2025; ухвалою суду від 12.06.2026 було продовжено ОСОБА_3 строк на подання пояснень третьої особи щодо відзиву, доданих до них документів, та долучено їх до справи, продовжено ОСОБА_2 строк на подання пояснень третьої особи щодо відзиву, доданих до них документів, та долучено їх до справи. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.11.2015 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про народження від 25.01.2007 серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , що не заперечується учасниками справи. 
Згідно свідоцтва про смерть від 22.08.2025 серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
16.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 підготовлено висновок від № 5/20404с щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . 
Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 38/168 від 27.03.2026, було призначено одноразову грошову допомогу за загибеллю 13.08.2025 у період дії воєнного стану ОСОБА_4 : матері ОСОБА_2 в сумі 5000000,00 грн, дружині ОСОБА_1 в сумі 5000000,00 грн, сину ОСОБА_3 в сумі 5000000,00 грн. 
Разом з тим, ОСОБА_4 було складено заповіт від 15.04.2025, згідно якого спадкоємицею всього його майна, рухомого та нерухомого, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також всього того, що згідно із законодавством може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, в тому числі, одноразової грошової допомоги в розмірі сто відсотків, у разі його загибелі (смерті), призначено дружину ОСОБА_1 . 
Позивач, вважаючи, що заповіт ОСОБА_4 від 15.04.2025 є особистим розпорядженням, складеним на випадок своєї загибелі (смерті), про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором, а тому оскаржуване рішення винесено протиправно, звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із пунктом 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно пункту 4 статті 16 Закону № 2011-XII військовослужбовець, військовозобов`язаний або резервіст, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, має право скласти в письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження).
Справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил України, військовозобов`язаного, резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, на особистому розпорядженні засвідчує командир військової частини або нотаріус.
Оригінал особистого розпорядження зберігається у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації місця проживання або за місцем призову (прийняття) на військову службу такої особи, якщо такий призов (прийняття) на військову службу здійснювався (здійснювалося) не за місцем реєстрації місця проживання військовозобов`язаного або резервіста.
У разі складання особистого розпорядження військовослужбовцем Служби безпеки України, іншого органу або військового формування, крім Збройних Сил України, зазначених у підпункті 1 пункту 1 статті 3 цього Закону, справжність підпису на особистому розпорядженні засвідчує командир/керівник підрозділу органу (служби, військового формування) або нотаріус.
Оригінал особистого розпорядження зберігається в особовій справі військовослужбовця Служби безпеки України, іншого органу або військового формування, зазначених у підпункті 1 пункту 1 статті 3 цього Закону.
Порядок та строки передачі військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) для зберігання в особовій справі визначаються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовець, військовозобов`язаний або резервіст, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, має право у будь-який час скасувати особисте розпорядження або скласти нове.
Кожне нове особисте розпорядження скасовує дійсність попереднього.
Заборонено розголошувати зміст особистого розпорядження до встановлення факту загибелі (смерті) особи, яка його склала.
Статтею 16-1 Закону № 2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону № 2011-XII розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого:
розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 мільйонів гривень;
розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, визначається відповідно до абзацу другого підпункту "а" пункту 1 цієї статті.
Згідно з частини першої статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
У разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 4 статті 161 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також якщо одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 9 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках.
Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за наявності особистого розпорядження виплачується особі (особам), на користь якої (яких) складено особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні. У таких випадках розмір часток обраховується із суми, що залишилася після виплат, визначених абзацом другим пункту 2 статті 16-1 цього Закону.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, визначається відповідно до абзацу другого підпункту “а” пункту 1 статті 16-2 зазначеного Закону.
У разі наявності особистого розпорядження осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови (крім осіб начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро), на випадок загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за вибором визначається розмір частки таких осіб у відсотках. Розмір допомоги осіб, які мають на неї право, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, визначається відповідно до розміру часток, зазначених в особистому розпорядженні, у відсотках.
У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України “Про Національну поліцію” та пункті 4 статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється особам, зазначеним в особистому розпорядженні загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, або особам, зазначеним у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України “Про Національну поліцію” та пункті 4 статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” з урахуванням положень абзаців четвертого і п`ятого цього пункту.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата складання актового запису про смерть, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через три роки після поранення (контузії, травми, каліцтва).
У разі коли особа з числа осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, яку не впізнано та відомості про яку, яких бракувало під час державної реєстрації смерті, у подальшому встановлено, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата внесення змін до актового запису про смерть стосовно встановлення особи.
Розподіл часток одноразової грошової допомоги у разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, або відмови однієї з осіб, зазначених у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України “Про Національну поліцію” та пункті 4 статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, від отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у трирічний строк з дня виникнення права на отримання допомоги не реалізувала своє право на отримання одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до вимог статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України, статті 100 Закону України “Про Національну поліцію” та статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Отже спірним у межах даних правовідносин є встановлення наявності особистого розпорядження ОСОБА_4 , складеного на випадок своєї загибелі (смерті), про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором, зокрема, встановлення чи є таким розпорядженням заповіт.
Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Тобто, заповіт – це особисте розпорядження людини (заповідача) на випадок своєї смерті щодо майна, майнових і немайнових прав особи.
Водночас, у контексті військової служби термін «Особисте розпорядження військовослужбовця» позначає окремий документ, який складається на випадок загибелі (смерті) військовослужбовця та визначає коло осіб, яким здійснюється виплата одноразової грошової допомоги за чітко визначених підстав та умов. Складення такого розпорядження регулюється не загальним спадковим правом, а спеціальним законодавством.
При цьому, одноразова грошова допомога – це гарантована державою соціальна виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання, а право на її виплату визначається вже після встановлення факту загибелі військового. 
Тобто, одноразова грошова допомога не є власністю загиблого військовослужбовця, не входить до складу спадщини та не може бути передана шляхом складання заповіту, її нарахування та виплата здійснюється не військовослужбовцю, а іншим особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги згідно закону або особистого розпорядження військовослужбовця.
При цьому, як вже зазначалося судом, оригінал особистого розпорядження зберігається у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації місця проживання або за місцем призову (прийняття) на військову службу такої особи, якщо такий призов (прийняття) на військову службу здійснювався (здійснювалося) не за місцем реєстрації місця проживання військовозобов`язаного або резервіста, а розголошення змісту особистого розпорядження до встановлення факту загибелі (смерті) особи, яка його склала, заборонено.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що заповіт ОСОБА_4 від 15.04.2025 не відповідає вимогам особистого розпорядження, що визначені пунктом 4 статті 16 Закону № 2011-XII, а тому не може розглядатися як особисте розпорядження.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач правомірно здійснив нарахування та виплату одноразової грошової допомоги крім позивача, ще й матері та сину загиблого військовослужбовця, а позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом № 38/168 від 27.03.2026 року, в частині визначення отримувачами одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_4 його матері — ОСОБА_2 та його сина – ОСОБА_3 та призначення їм виплати у розмірі по 5 000 000 гривень кожному; зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 100 % у зв`язку із загибеллю її чоловіка - ОСОБА_4 під час дії воєнного стану при захисті Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням сум, вже виплачених іншим особам є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049, код ЄДРПОУ 00034022), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 29.06.2026.

Суддя Наталія БАРГАМІНА