ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1016/26 Справа № 243/538/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гончарова А. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання Сербіній І.В.,
за участю захисника адвоката Чеботарьової Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника адвоката Чеботарьової Ю.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 , сержанта, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08.01.2026 о 01 годині 20 хвилин по вул. Центральній, 101, у с. Майдан Краматорського району Донецької області керував транспортним засобом Mercedes ML 320, номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Drager 6810 та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Чеботарьова Ю.В., діюча в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що відеозапис поліцейських, у порушення вимог закону та відповідної інструкції, є неповним та не містить таких юридично значущих фактів: моменту руху транспортного засобу; моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом; моменту роз`яснення ОСОБА_1 процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідків відмови від проходження такого огляду; моменту ознайомлення ОСОБА_1 з його законними правами та обов`язками відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Зауважує, що долучене до матеріалів справи направлення на медичний огляд складене о 02 год. 05 хв., тобто ще до початку відеофіксації, яка розпочалась о 02 год. 10 хв., що також свідчить про порушення порядку відеофіксації події. Також на даному направленні відсутній підпис поліцейського. Таким чином, поліцейські грубо порушили процедуру відеофіксації, а тому такий відеозапис не є належним та допустимим доказом.
Звертає увагу, що поліцейськими не було взагалі зафіксовано момент керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому вимога про проходження огляду на стан сп`яніння є неправомірною.
Стверджує, що працівники поліції здійснили на ОСОБА_1 психологічний тиск, вводячи його в оману щодо обов`язку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та змусивши його відмовитися від огляду під відеозапис, чим самим ОСОБА_1 нібито міг запобігти проблемам з Військовою службою правопорядку.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, та за участю його захисника адвоката Чеботарьової Ю.В.
Заслухавши захисника адвоката Чеботарьову Ю.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню у даному випадку підлягають факт керування транспортним засобом, виявлення у водія ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
– протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 821968 від 08.01.2026;
– направленням на огляд ОСОБА_1 як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 08.01.2026 о 02 год. 05 хв. до КЛПУ «Медичний центр профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» у м. Слов`янську;
– актом приймання-передачі транспортного засобу Mercedes ML 320, номерний знак НОМЕР_3 , від 08.01.2026;
– довідкою, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 06.06.2018, категорії В1, В, С1, С;
– відеофайлами з Bodycam на оптичному диску «Вірста 130 КУпАП.MP4», долученому до протоколу, з яких вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив керування 08.01.2026 о 01 годині 20 хвилин транспортним засобом Mercedes ML (01:09), зазначив, що їхав з м. Слов`янська до м. Барвінкового (01:44–01:47), підтвердив факт вживання алкогольних напоїв (випив пиво) (01:31); під час подальшого спілкування працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння (01:50–01:54), після озвучення таких ознак: запах алкоголю, тремтіння пальців рук, ОСОБА_1 двічі було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку та на місці зупинки за допомогою алкотестера Drager (01:55, 02:15), на що ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд (02:00, 02:17) та погодився з правопорушенням (02:37). Після повідомлення працівником поліції, що за таке правопорушення передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП (02:06), ОСОБА_1 було роз`яснено, що від керування його відсторонено (02:43), складено протокол за ст. 130 КУпАП, з яким ОСОБА_1 було ознайомлено та який підписаний ОСОБА_1 без зауважень (28:14–29:35).
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. Поміж іншим, апеляційний суд зазначає, що сторона захисту окремо не оспорює наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та зазначає на ряд порушень проведення огляду, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Апеляційний суд наголошує, що норми чинного КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом, більш того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі усіх наявних доказів у справі суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
У даному випадку, як вбачається з відеозапису поліцейських, під час спілкування із поліцейськими ОСОБА_1 особисто зазначив, яким транспортним засобом керував, та вказав, що їхав з м. Слов`янська до м. Барвінкового, на питання інспектора поліції зазначив, що випив пиво.
Під час спілкування із поліцейськими, проведення процедури огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 жодного разу не заперечив, що керував транспортним засобом, у протоколі про адміністративне правопорушення жодних зауважень не навів. Отже, на переконання апеляційного суду, факт керування транспортним засобом Mercedes ML 320, номерний знак НОМЕР_3 , саме ОСОБА_1 доведений поза розумним сумнівом. При цьому відсутність фіксації руху транспортного засобу, за наявності інших доказів керування, не може бути єдиним фактором спростування такого керування. Така позиція сторони захисту сприймається апеляційним судом як спроба уникнути адміністративної відповідальності та, як наслідок, адміністративного стягнення.
У подальшому відеозаписом поліцейських зафіксовано, що поліцейський наголосив, що під час спілкування із водієм виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Поліцейським роз`яснено, що за відмову пройти огляд на стан сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність, та ще раз запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 вдруге відповів відмовою. На запитання, чи згоден ОСОБА_1 з правопорушенням, останній відповів позитивно.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає. Відсутність деякого проміжку часу суттєво не впливає на встановлення істини у справі, оскільки, як зазначено вище, всі фактичні обставини зафіксовані без переривань та ознак коригування.
Крім того, захисник не зазначає, що на проміжку часу, який не зафіксований поліцейськими, наявні суттєві та значущі обставини, а формальне переривання не може бути єдиною і беззаперечною підставою для визнання доказу недопустимим.
Твердження захисника, що направлення на проведення огляду складено до початку відеофіксації та не підписане поліцейським, на думку апеляційного суду, не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 та є формальним. З поведінки ОСОБА_1 вбачається, що останній не мав бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, його рішення було виваженим та безсумнівним, а тому вручення йому направлення не могло вплинути на волевиявлення, крім того, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, отже час його складення та відсутність підпису поліцейського за умови відмови водія проходити огляд не вказують на порушення відповідного порядку та не виключають факт непогодження і небажання ОСОБА_1 проходити такий огляд, оскільки в разі погодження проходити огляд ОСОБА_1 був би доставлений до медичного закладу працівниками поліції.
Під час дослідження матеріалів справи, у тому числі відеозапису поліцейських, враховуючи поведінку ОСОБА_1 , зазначення ним, що вживав алкогольні напої (пиво), апеляційний суд не вбачає ознак тиску або спонукання поліцейськими до відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
В процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом доведено як факт зупинки транспортного засобу, факт керування автомобілем Mercedes ML 320, номерний знак НОМЕР_3 , безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
Відповідно до положень частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Чеботарьової Ю.В., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Чеботарьової Ю.В., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА