Справа № 161/6978/26 
Провадження № 2-а/161/134/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання – Хилько О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до капітана поліції Хазанюка Івана Вікторовича, Головного управління національної поліції України у Волинській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
30.03.2026 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до капітана поліції Хазанюка Івана Вікторовича, Головного управління національної поліції України у Волинській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою інспектора Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції України у Волинській області капітана поліції Хазанюка І.В. серії ЕНА № 6862621 від 19.03.2026 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн. за ч. 4 ст. 126 КУпАП за те, що 19.03.2026 року, у с. Липини, по вул. Окружній, на АЗС Аветра керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
З зазначеним рішенням інспектора він не погоджується, вважає інкриміноване правопорушення надуманим і необґрунтованим належними та допустимими доказам, а постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладені у ній факти не відповідають дійсності. Зазначає, що він не керував того дня транспортним засобом, а за кермом був його товариш. Він намагався пояснити працівникам поліції той факт, що він не керував транспортним засобом, однак останні йому повідомили, що все зафіксовано і вручили копію постанови. Також зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, він був позбавлений права заручитися допомогою захисника, надавати пояснення та заявляти клопотання. 
З урахуванням вищенаведеного просить постанову серії ЕНА № 6862621 від 19.03.2026 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього - закрити.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
21.04.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку з їх необґрунтованістю. В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається на те, що позивачем, ОСОБА_1 , було порушено п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що факт вчиненого позивачем правопорушення підтверджується складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко вбачається час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності, відеозаписами з нагрудних боді-камер поліцейських, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.06.2025 року, відомостями з ІП «Адмінпрактика» ІКС ІПНП.. Крім того зазначає, що особа, яка притягається до відповідальності, не заперечувала факту керування того дня транспортним засобом та факту позбавлення його права керування транспортними засобами.
12.11.2025 року позивач подав до суду свої заперечення, в яких, окрім тверджень, які зазначені у позовній заяві, вказав, що надані відповідачем відеозаписи з боді-камер є недопустимими доказами, так як в постанові не має посилань на технічні засоби, якими здійснювався відеозапис. 
Вивчивши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору у даній справі.
Судом встановлено, що 19.03.2026 року інспектором Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції України у Волинській області капітаном поліції Хазанюком І.В. щодо ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 6862621 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400,00 грн. Відповідно до вказаної постанови, 19.03.2026 року, у с. Липини, по вул. Окружній, на АЗС Аветра керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
До основних повноважень поліції, відповідно до покладених на неї завдань, крім інших, належить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п.11 ч.1ст.23 Закону України «Про національну поліцію»).
Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306регулюють порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки ч. 3 ст. 41Закону України «Про дорожній рух».
Відповідно до п. п. 1.1-1.5 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України, встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.06.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
З оглянутого судом відеозапису, зафіксованого на портативний нагрудний відеореєстратор поліцейського, від 19.03.2026 підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen E-Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , так як останній, надаючи пояснення працівникам поліції, не заперечував факт керування даним транспортним засобом, а навпаки зазначив, що керував транспортним засобом, так як треба було відвести дитину до школи. Крім цього, на даному записі зафіксовано й факт обізнаності позивача про наявність у нього заборони на керування транспортними засобами, яка була встановлена постановою суду.
Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено, що відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суд вважає належними та допустимими доказами підтверджений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, поліцейським правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення в межах санкції даної статті.
Також, слід зазначити, що у відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Таким чином, відеозапис з відеокамери поліцейського є належним доказом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Щодо доводів позивача про допущення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.
Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.
Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищенаведене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до висновку, що під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому постанову серії ЕНА № 6862621 від 19.03.2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 143, 192, 211, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до капітана поліції Хазанюка Івана Вікторовича, Головного управління національної поліції України у Волинській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, постанову інспектора Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції України у Волинській області капітана поліції Хазанюка І.В. серії ЕНА № 6862621 від 19.03.2026 року - залишити без змін.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складений 09.06.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду 
Волинської області М.В. Смокович