СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/4428/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Лакіза В.В.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" (вх.№ 524 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Трофімовим І.В., повний текст рішення складено 23.02.2026) у справі №922/4428/25
за позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", м.Київ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Акціонерне товариство "Укрнафта", м.Київ,
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой", м.Харків,
2) ОСОБА_1 , м.Харків,
3) ОСОБА_2 , сел. Покотилівка, Харківський р-н, Харківська обл.,
4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт", смт Золочів, Золочівський р-н, Харківська обл.,
5) Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Укренергоспецмонтаж", м.Харків, 
про стягнення 3 755 036,19 грн,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой", 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_2 , 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт", 5) Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Укренергоспецмонтаж", в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання банківської гарантії №2303 від 28.08.2024 у розмірі 3 755 036,19 грн, у тому числі:
- заборгованість по відшкодуванню витрат по Гарантії (основний борг) в сумі 2 559 858,96 грн;
- пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 641 200,55 грн;
- інфляційні втрати в сумі 172 363,79 грн;
- 3% річних у сумі 62 051,67 грн;
- штраф у розмірі 1% від суми гарантії в сумі 199 561,23 грн (прострочені 3 платежі);
- штраф у фіксованому розмірі в сумі 120 000 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4428/25 позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт" , Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Укренергоспецмонтаж" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" заборгованість по відшкодуванню витрат по Гарантії (основний борг) в сумі 2 559 858,96 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 292 916,85 грн, інфляційні втрати в сумі 172 363,79 грн, 3% річних у сумі 62 051,67 грн, штраф у розмірі 1% від суми гарантії в сумі 66 520,41 грн, штраф у фіксованому розмірі в сумі 120 000 грн.
Ухвалено органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/4428/25, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України нараховувати пеню на фактичну (не сплачену) суму основної заборгованості, починаючи з 20 листопада 2025 року до моменту повної сплати суми основного боргу.
Ухвалено розрахунок пені здійснювати за такою формулою: Сума пені = (СБ х ПОС х КД):365:100, де СБ - сума боргу; ПОС - розмір подвійної облікової ставка НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня; КД - кількість днів невиконання рішення, а також стягнути солідарно вказану суму нарахованої пені з ТОВ будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ "Альфа Композіт", ТОВ фірма "Укренергоспецмонтаж".
Ухвалено роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачами основного боргу, пеня нараховується на залишок заборгованості, що залишився.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" судовий збір сумі 6508,48 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" судовий збір сумі 6508,47 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" судовий збір сумі 6508,48 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" судовий збір сумі 6508,47 грн.
Стягнуто з ТОВ фірма "Укренергоспецмонтаж" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" судовий збір сумі 6508,47 грн. 
Рішення суду обґрунтовано тим, що беручи до уваги визнання відповідачами позову в частині стягнення основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по відшкодуванню витрат по Гарантії (основний борг) в сумі 2 559 858,96 грн, інфляційних втрат у сумі 172 363,79 грн та 3% річних у сумі 62 051,67 грн.
Щодо вимоги про стягнення штрафу в фіксованому розмірі в сумі 120 000 грн суд зазначив, що відповідач 1 не виконав належним чином зобов`язання щодо оформлення застави грошових коштів (грошового покриття), внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення штрафу на підставі абз. 2 п. 4.3. договору в редакції додаткової угоди № 1. Відповідно до п. 2.1.3. договорів поруки порукою забезпечується також сплата можливої неустойки (пені, штрафів) та інших платежів/сум, які підлягають сплаті кредитору за умовами кредитного договору, у розмірі, строки, на умовах та в порядку, що визначені кредитним договором. Оскільки відповідачем 1 сплачено 180 000 грн штрафу, вимога про солідарне стягнення з відповідачів штрафу в сумі 120 000 грн (300 000 грн – 180 000 грн) є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
Щодо вимоги про стягнення штрафу в розмірі 1% від суми гарантії в сумі 199 561,23 грн (прострочені 3 платежі) суд зазначив що відповідно до п. 4.3. договору в редакції додаткової угоди № 1 за кожний випадок невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у пунктах 3.4.2. – 3.4.7. цього договору, Принципал зобов`язаний сплатити Гаранту штраф у розмірі 1% від суми Гарантії, зазначеної в пункті 1.2. цього договору. Отже, відповідач 1 має сплатити штраф за кожний випадок невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у пунктах 3.4.2. – 3.4.7. цього договору. Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач 1 у строк, передбачений пунктом 3.4.2. договору, не відшкодував позивачу витрати по Гарантії, внаслідок чого у позивача виникло право на стягнення штрафу в розмірі 1% від суми гарантії в розмірі 66 520,41 грн. Наслідком порушення відповідачем 1 умов договору в частині відшкодування витрат по Гарантії стало укладення між сторонами додаткової угоди №1 від 28.03.2025 до договору, в п. 2 якої сторони передбачили, що у зв`язку із сплатою Гарантом грошових коштів по Гарантії №03-1/01/2303/3112 від 28.08.2024 на вимогу Бенефіціара у розмірі 6 652 041,38 (шість мільйонів шістсот п`ятдесят дві тисячі сорок одна) гривня 38 копійок та не відшкодуванням Принципалом в строк, передбачений п.п.3.4.2 договору, витрат по Гарантії в повному обсязі, сторони погодили наступний графік сплати Принципалом на рахунок № (IBAN): IBANUA343802810000029099000035732 залишку заборгованості по відшкодуванню витрат по Гарантії, який становить 4 656 428,96 грн (чотири мільйони шістсот п`ятдесят шість тисяч чотириста двадцять вісім) гривень 96 копійок:
- до 31.03.2025 включно – 390'000,00 грн;
- до 30.04.2025 включно – 853'285,00 грн;
- до 31.05.2025 включно – 853'285,00 грн;
- до 30.06.2025 включно – 853'285,00 грн;
- до 31.07.2025 включно – 853'285,00 грн;
- до 31.08.2025 включно – 853'288,96 грн.
Тобто шляхом укладення додаткової угоди № 1 до договору сторони змінили строки та порядок відшкодування відповідачем 1 витрат по Гарантії. При цьому зміни до пункту 3.4.2. договору сторони додатковою угодою № 1 не вносили. Таким чином, зобов`язання, яке передбачено в п. 3.4.2. договору, та зобов`язання, що встановлені п. 2 додаткової угоди №1 від 28.03.2025 до договору, це різні зобов`язання (відрізняються строк та порядок виконання), а тому позивач не має права повторно нараховувати штраф, встановлений п. 4.3. договору, у зв`язку з порушенням відповідачем 1 строків, передбачених п. 2 додаткової угоди №1. Враховуючи викладене, вимога про солідарне стягнення з відповідачів штрафу в розмірі 1% від суми гарантії задоволена частково в сумі 66 520,41 грн.
Щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 641 200,55 грн, суд зазначив, що згідно з п. 4.2. договору, керуючись ч. 6 ст. 232 ГК України, сторони домовились, що в разі порушення Принципалом строків відшкодування Гаранту витрат по Гарантії, передбачених п. 3.4.2 даного договору, Принципал сплачує Гаранту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, до повного виконання зобов`язання. Перевіривши розрахунок пені в сумі 641 200,55 грн за період з 14.03.2025 по 19.11.2025, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та обґрунтованим. Водночас суд установив, що відповідачем 1 частково сплачено пеню в сумі 55 366,85 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 259 від 10.04.2025. Оскільки пеню було сплачено 10.04.2025, тобто ще до звернення з цим позовом до суду, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 55 366,85 грн. Отже, вимога про стягнення пені задоволена в сумі 585 833,70 грн. Разом з тим, як зазначено в рішенні, у відзиві на позовну заяву відповідач 1 просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 85%. З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачами, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем 1 зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру нарахованої пені на 50% і таке зменшення визнано судом оптимальним балансом інтересів сторін у спорі. Підстав для зменшення розмірів штрафів суд не знайшов, в зв`язку з чим з відповідачів солідарно стягнуто пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 292 916,85 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" не погодилося з рішенням суду першої інстанції та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4428/25 в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 292 916,85 грн, штрафу у розмірі 1% від суми гарантії в сумі 66 520,41 грн, штрафу у фіксованому розмірі в сумі 120 000,00 грн і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт", Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Укренергоспецмонтаж": пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 87 875,06 грн; штрафу у розмірі 1% від суми гарантії в сумі 9 978,06 грн; штрафу у фіксованому розмірі в сумі 18 000,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач заявляє до стягнення штрафні санкції у загальному розмірі 960 761,78 грн, порівняно із сумою заборгованості 2 559 858,96, що у пропорційному співвідношенні складає 40%, що явно та очевидно свідчить про їх надмірний характер. За рахунок штрафних санкцій позивач намагається збагатитися, що не відповідає взагалі суті штрафних санкцій. Штрафні санкції мають бути мірою впливу на господарські відносини з метою належного виконання зобов`язань, а не каральним методом чи взагалі засобом збагачення. Задовольнивши клопотання першого відповідача в частині зменшення розміру пені, суд першої інстанції фактично дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру неустойки. Тобто, суд визнав, що заявлені до стягнення штрафні санкції є надмірними та такими, що підлягають коригуванню з урахуванням обставин справи. Однак, попри встановлення зазначених обставин, суд без будь-якого належного мотивування зменшив розмір пені лише на 50 %, тоді як перший відповідач у поданому клопотанні просив зменшити штрафні санкції на 85%, надавши суду детальне обґрунтування такого розміру зменшення, зокрема, з урахуванням співвідношення розміру штрафних санкцій до суми основного боргу, фінансового стану підприємства, економічних наслідків воєнного стану та інших істотних обставин. При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні не навів жодних мотивів, чому саме визначено розмір зменшення пені у 50%, а не в іншому розмірі, та не спростував доводи першого відповідача, викладені у клопотанні про зменшення штрафних санкцій. Більше того, дійшовши висновку про наявність підстав для зменшення неустойки, суд взагалі відмовив у зменшенні штрафів, передбачених абзацами 1 та 2 пункту 4.3 договору, не надавши належної оцінки наведеним відповідачем аргументам щодо їх надмірності та непропорційності наслідкам порушення зобов`язання. Отже, відсутність у рішенні суду належного обґрунтування щодо визначення саме 50 % розміру зменшення пені, відхилення доводів першого відповідача щодо зменшення штрафів, а також ігнорування аргументів щодо необхідності зменшення штрафних санкцій на 85 %, свідчить про неповне дослідження судом обставин справи та порушення вимог процесуального законодавства щодо вмотивованості судового рішення.
16.04.2026 до суду від Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4307 від 17.04.2026), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга зводиться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру штрафних санкцій лише до 50%. Апелянт вважає це зменшення недостатнім, бажаючи зменшення суми штрафних санкцій на 85%. Зменшення розміру штрафних санкцій є дискреційним повноваженням суду (право, а не обов`язок), яке реалізується з урахуванням оцінки обставин справи, ступеня вини, майнового стану сторін та принципу справедливості. Суд першої інстанції обґрунтовано зменшив штрафні санкції на 50%, що забезпечує баланс інтересів сторін. Апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а висловлює лише суб`єктивну незгоду з розміром застосованого зменшення штрафних санкцій, що не є підставою для задоволення скарги. Також слід врахувати, що договір про надання банківської гарантії та додаткові угоди до нього, на підставі яких виникли спірні правовідносини, були укладені в період дії воєнного стану. Отже, апелянт усвідомлював усі наслідки укладення такого договору, погодився з його умовами та прийняв на себе зобов`язання належним чином їх виконувати. У свою чергу, АТ «БІЗБАНК» розраховував на належне та добросовісне виконання умов укладеного договору. 
20.04.2026 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№4412) про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачам відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідачі у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином ухвалою суду від 31.03.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Крім того, за змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Так, ухвала суду від 31.03.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була надіслана у Єдиний державний реєстр судових рішень для оприлюднення 31.03.2026 та 01.04.2026 була оприлюднена для загального доступу.
Представники Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" та Акціонерного товариства "Укрнафта" вважали за можливе розглянути справу за відсутності апелянта.
Представник Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд у її задоволенні відмовити. Також просив задовольнити клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачам відзиву на апеляційну скаргу.
Представник Акціонерного товариства "Укрнафта" у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.
Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачам відзиву на апеляційну скаргу, вважає за можливе його задовольнити та долучити до матеріалів справи зазначені докази.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.08.2024 між Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (Гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" (Принципал) укладено договір про надання банківської гарантії № 2303, згідно з яким Гарантія видається Гарантом у вигляді Банківської гарантії забезпечення повернення авансового платежу №03-1/01/2303/3112 на суму 6 652 041,38 грн (шість мільйонів шістсот п`ятдесят дві тисячі сорок одна гривня 38 копійок), яка є невід`ємною частиною цього договору, права та обов`язки за якою не можуть бути передані іншій особі (п.1.2 договору).
Відповідно до п.1.3 договору строк дії Гарантії до 31 липня 2025 року включно.
Згідно з п.2.3. договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 28.03.2025 до договору) належне виконання Принципалом зобов`язань по цьому договору забезпечується: всім належним Принципалу майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України; неустойкою, передбаченою цим договором; порукою фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); порукою фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); порукою ТОВ фірма "Укренергоспецмонтаж" (код ЄДРПОУ 32674006); порукою ТОВ "Альфа Композіт" (код ЄДРПОУ 36797118); заставою грошових коштів (грошового покриття) в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", яке повинно бути розміщено Принципалом на рахунку НОМЕР_3 у строк до 01.04.2025 у розмірі 100% залишку боргу (заборгованості, яка виникла внаслідок гарантійного випадку за сплаченими Гарантом коштами).
У підпункті 3.1.1. пункту 3.1. договору передбачено, що Гарант має право: вимагати від Принципала відшкодування всіх витрат (включаючи, але не обмежуючись наступними): а) сум, фактично сплачених Гарантом Бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених Гарантією; б) збитків, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; в) судових витрат, понесених Гарантом за Гарантією.
За умовами п.3.4.2. договору з підписанням цього договору Принципал зобов`язується: протягом 2 (двох) банківських днів з моменту сплати Гарантом грошових коштів по Гарантії на вимогу Бенефіціара (або на виконання рішення суду) та отримання від Гаранта відповідної вимоги відшкодувати Гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступними): а) суми, фактично сплачені Гарантом Бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених Гарантією; б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів; в) судові витрати, понесені Гарантом за Гарантією.
Згідно з п. 4.2. договору, керуючись ч. 6 ст. 232 ГК України, сторони домовились, що в разі порушення Принципалом строків відшкодування Гаранту витрат по Гарантії, передбачених п. 3.4.2 даного договору, Принципал сплачує Гаранту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, до повного виконання зобов`язання.
Відповідно до п. 4.3. договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у пунктах 3.4.2 - 3.4.7 цього договору, Принципал зобов`язаний сплатити Гаранту штраф у розмірі 1% від суми Гарантії, зазначеної в пункті 1.2 цього договору.
Згідно з п. 6.1. договору сторони домовилися, що договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами та діє до дати проведення повного взаєморозрахунку між сторонами за умови відсутності будь-яких вимог до Гаранта з боку Бенефіціара після закінчення строку дії Гарантії. 
Сторони встановлюють, що поряд з умовами, передбаченими даним договором, сторони керуються також нормами чинного законодавства України (п.6.2 договору).
28.08.2024 на підставі договору Гарант видав Гарантію повернення авансового платежу №03-1/01/2303/3112 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (Бенефіціар).
Позивач надав Гарантію з метою забезпечення виконання зобов`язань Принципала по укладеному між Принципалом та Бенефіціаром договору підряду №13/3295-Р від 19.08.2024 на закупівлю "Реконструкція водопроводу від КНС-2ПД – ВРБ-12 (св.241)-св.312 (інв.№48496) Долинської ОТГ Івано-Франківської області (код 45220000-5 за ДК 021:2015, Інженерні та будівельні роботи)" оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2024-05-31-008226-a, в частині авансу у випадках, передбачених договором у розмірі, що покриває суму авансового платежу та складає 6 652 041,38 грн (шість мільйонів шістсот п`ятдесят дві тисячі сорок одна гривня 38 копійок).
Гарант взяв на себе безумовне і безвідкличне зобов`язання сплатити протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання першої письмової вимоги Бенефіціара суму, визначену у вимозі, в межах суми гарантії, що не перевищує суму у розмірі 6 652 041,38 (шість мільйонів шістсот п`ятдесят дві тисячі сорок одна) гривня 38 копійок, за умови, що в тексті вимоги буде посилання на порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією, без вимоги подання Бенефіціаром інших додаткових документів. Усі платежі за гарантією будуть здійснені Гарантом на користь Бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень Принципала або будь-якої третьої особи.
В Гарантії передбачено, що Вимога по гарантії направляється Гаранту через банк Бенефіціара АБ "Укргазбанк", юридична адреса: Україна, 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; поштова адреса: Україна, 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 19,21,23, SWIFT-код: UGASUAUK, який засвідчить, що наявні підписи на вимозі є дійсними, мають юридичну силу та законне відношення до Бенефіціара. З цією метою банк Бенефіціара повинен направити Гаранту авторизоване SWIFT повідомлення. Гарантія набирає чинності з дня отримання Принципалом авансового платежу та діє до 31 липня 2025 року включно.
28.03.2025 між Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" та Товариством з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" укладено додаткову угоду №1 до договору про надання банківської гарантії № 2303 від 28.08.2024, яка є невід`ємною частиною договору, згідно з п.7 додаткової угоди.
У пункті 2 додаткової угоди №1 від 28.03.2025 сторони передбачили, що у зв`язку із сплатою Гарантом грошових коштів по Гарантії №03-1/01/2303/3112 від 28.08.2024 на вимогу Бенефіціара у розмірі 6 652 041,38 (шість мільйонів шістсот п`ятдесят дві тисячі сорок одна) гривня 38 копійок та не відшкодуванням Принципалом в строк, передбачений п.п.3.4.2 договору, витрат по Гарантії в повному обсязі, сторони погодили наступний графік сплати Принципалом на рахунок № (IBAN): IBANUA343802810000029099000035732 залишку заборгованості по відшкодуванню витрат по Гарантії, який становить 4 656 428,96 грн (чотири мільйони шістсот п`ятдесят шість тисяч чотириста двадцять вісім) гривень 96 копійок:
- до 31.03.2025 включно – 390 000,00 грн;
- до 30.04.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 31.05.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 30.06.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 31.07.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 31.08.2025 включно – 853 288,96 грн.
У пункті 3 додаткової угоди сторони дійшли згоди доповнити п.3.4 договору підпунктом 3.4.9 в наступній редакції: « 3.4.9. У строк до 01.04.2025 оформити заставу грошових коштів (розмістити грошове покриття) в АТ "Банк інвестицій та заощаджень", на рахунку НОМЕР_3 у розмірі 100% залишку боргу (заборгованості, яка виникла внаслідок гарантійного випадку за сплаченими Гарантом коштами)».
Згідно з п.4 додаткової угоди сторони дійшли згоди викласти п.4.3 договору в наступній редакції: « 4.3 За кожний випадок невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у пунктах 3.4.2 - 3.4.7 цього договору, Принципал зобов`язаний сплатити Гаранту штраф у розмірі 1% від суми Гарантії, зазначеної в пункті 1.2 цього договору.
У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання, передбаченого п.2.3. та пп.3.4.9. договору щодо оформлення застави грошових коштів (грошового покриття), Принципал зобов`язаний сплатити Гаранту штраф у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень в наступному порядку: одноразово у повному розмірі протягом 1 (одного) місяця з дати невиконання або неналежного виконання зазначеного зобов`язання або частинами (у розмірі не менше 30% від загальної суми штрафу) протягом 3 (трьох) місяців з дати невиконання або неналежного виконання зазначеного зобов`язання».
У пункті 5 додаткової угоди передбачено, що сторони дійшли згоди, що за порушення строків відшкодування витрат по Гарантії, передбачених пп. 3.4.2. договору, Гарант нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення з дати виникнення заборгованості до дати укладання цієї додаткової угоди до договору та Принципал зобов`язаний сплатити таку пеню до 10.04.2025 включно.
У разі виникнення простроченої заборгованості Принципала за договором за встановленим графіком та/або комісією, строком більше ніж 30 календарних днів, заборгованість Принципала буде стягуватись в примусовому порядку (в т.ч. в судовому).
11.03.2025 позивач виконав умови Банківської гарантії та сплатив на користь Бенефіціара - АТ "Укрнафта" гарантійну суму в розмірі 6 652 041,38 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №295700.
В забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання банківської гарантії № 2303 від 28.08.2024 було укладено:
- між позивачем та ОСОБА_1 договір поруки № 2303/1-П від 28.08.2024 та 28.03.2025 – додаткову угоду №1 до договору поруки № 2303/1-П від 28.08.2024;
- між позивачем та ОСОБА_2 договір поруки № 2303/2-П від 28.08.2024 та 28.03.2025 – додаткову угоду №1 до договору поруки № 2303/2-П від 28.08.2024;
- між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт" договір поруки № 2303/3-П від 28.03.2025;
- між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Укренергоспецмонтаж" договір поруки № 2303/4-П від 28.03.2025.
Умови договір поруки № 2303/1-П від 28.08.2024, № 2303/2-П від 28.08.2024, № 2303/3-П від 28.03.2025, № 2303/4- П від 28.03.2025 є ідентичними.
У пункті 2.1. договорів поруки передбачено, що порукою забезпечується виконання наступних зобов`язань:
- відшкодування Гаранту в повному обсязі всіх витрат, понесених Гарантом у зв`язку з виконанням Банківської гарантії №03-1/01/2303/3112 від 28 серпня 2024 року;
- відшкодування Гаранту фактично сплачених Гарантом Бенефіціару сум в порядку та у випадках, передбачених Гарантією, в межах загальної суми відповідальності Гаранта за Гарантією; 
- сплата можливої неустойки (пені, штрафів) та інших платежів/сум, які підлягають сплаті Гаранту за умовами договору про надання банківської гарантії, у розмірі, строки, на умовах та в порядку, що визначені договором про надання банківської гарантії;
-відшкодування всіх можливих збитків та витрат, понесених Гарантом за, у зв`язку та/або передбачених договором про надання банківської гарантії, витрат Гаранта, пов`язаних з захистом Гарантом своїх прав та/або пред`явленням вимог і отриманням виконання за договором про надання банківської гарантії, та збитків Гаранта, завданих внаслідок порушення (невиконання або неналежного виконання) Принципалом умов договору про надання банківської гарантії; виконання Принципалом інших умов Договору про надання банківської гарантії та відшкодування інших витрат Гаранта, що випливають з договору про надання банківської гарантії.
Відповідно до пункту 2.1.2. договорів поруки (в редакції додаткових угод № 1) відшкодування Гаранту фактично сплачених Гарантом Бенефіціару сум в порядку та у випадках, передбачених Гарантією, в межах загальної суми відповідальності Гаранта за Гарантією. Сума заборгованості Принципала, яка виникла внаслідок гарантійного випадку за сплаченими Гарантом коштами, станом на 28.03.2025 складає 4 656 428,96 грн (чотири мільйони шістсот п`ятдесят шість тисяч чотириста двадцять вісім) гривень 96 копійок, і повинна бути погашена згідно наступного графіку виплат:
- до 31.03.2025 включно – 390 000,00 грн;
- до 30.04.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 31.05.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 30.06.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 31.07.2025 включно – 853 285,00 грн;
- до 31.08.2025 включно – 853 288,96 грн.
За змістом пункту 2.3. договорів поруки поручитель цим надає свою попередню безвідкличну та безумовну згоду на будь-які уточнення, зміни, в тому числі збільшення, забезпечених порукою зобов`язань, які можуть існувати в майбутньому в результаті внесення змін до договору про надання банківської гарантії або будь-яким іншим чином, і які можуть впливати на обсяг будь-яких зобов`язань поручителя за цим договором. В цілях статті 559 ЦК України поручитель спеціально погоджується та підтверджує, що будь-які такі уточнення, зміни (в тому числі збільшення) забезпечених порукою зобов`язань, про які йдеться вище, жодним чином не впливає на дійсність цього договору та поруки, наданої за цим договором, та цей договір та надана за ним порука поширюватимуться та покриватимуть забезпечені порукою зобов`язання в повному обсязі та будь-які та всі їх уточнення, зміни (в тому числі збільшення); та поручитель погоджується та приймає на себе відповідальність за порушення Принципалом забезпечених порукою зобов`язання у випадку будь-яких таких уточнень, змін (в тому числі збільшень) обсягу та змісту забезпечених порукою зобов`язань.
Згідно з пунктом 2.5. договорів поруки поручитель відповідає перед Гарантом у повному обсязі. Принципал і Поручитель відповідають перед Гарантом як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Гаранта вимагати виконання забезпечених порукою зобов`язань повністю (чи у будь-якій його частині) як від Принципала та поручителя разом, так і від кожного окремо.
Як зазначає позивач, в порушення підпункту 3.4.2. договору про надання банківської гарантії №2303 від 28.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой"  протягом 2-х днів з моменту сплати Гарантом та направлення відповідної вимоги грошових коштів за Банківською гарантією не відшкодував Акціонерному товариству "Банк інвестицій та заощаджень" фактично сплачену гарантійну суму. Станом на 20.11.2025 відповідачем 1 відшкодовано гарантійну суму в розмірі 4 092 182,42 грн. Залишок невідшкодованої гарантійної суми становить 2 559 858,96 грн (6 652 041,38 грн – 4 092 182,42 грн).
Позивач стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" не виконало належним чином зобов`язання щодо оформлення застави грошових коштів (грошового покриття), внаслідок чого йому було нараховано штраф у сумі 300 000 грн.
За порушення підпункту 3.4.9 договору (а саме, за не оформлення в заставу грошових коштів (не розміщення грошового покриття) у розмірі 100% залишку заборгованості), відповідачем 1 сплачено 180 000 грн штрафу. Отже, як зазначає позивач, залишок несплаченого відповідачем 1 штрафу становить 120 000 грн (п. 3.4.9. договору (300 000 грн – 180 000 грн).
У зв`язку з порушенням відповідачем 1 строків відшкодування Гаранту витрат по Гарантії, позивачем нараховано пеню в сумі 641 200,55 грн, а також інфляційні втрати в сумі 172 363,79 грн та 3% річних у сумі 62 051,67 грн. 
Позивач зазначає, що відповідач 1 построчив три окремі платежі (не сплатив до 30.06.2025 включно – 853 285 грн; до 31.07.2025 включно – 853 285 грн; до 31.08.2025 включно– 853 288,96 грн), внаслідок чого позивачем нараховано штраф, передбачений п. 4.3. договору, в сумі 199 561,23 грн (66 520,41*3).
Не отримавши відшкодування гарантійної суми відповідно до погодженого графіку, позивач направив на адресу відповідачів листи-вимоги, які були залишені останніми без відповіді та задоволення.
Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Композіт" , Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Укренергоспецмонтаж" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" заборгованості по відшкодуванню витрат по Гарантії (основний борг) в сумі 2 559 858,96 грн, інфляційних втрат в сумі 172 363,79 грн, 3% річних у сумі 62 051,67 грн не оскаржується, тому з урахуванням норм ч.1 ст.269 ГПК України, не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.
Доводи апеляційної скарги також не стосуються правильності розрахунків позивача та висновків місцевого господарського суду щодо їх обґрунтованості, а тому у відповідності до вимог ст.269 ГПК України позовні вимоги в цій частині судом апеляційної інстанції також не переглядається.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині зменшення розміру штрафних санкцій до 50%. Апелянт вважає це зменшення недостатнім, бажаючи зменшення суми штрафних санкцій на 85%.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні було встановлено обґрунтованість позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів штрафу в сумі 120 000 грн; штрафу в розмірі 1% від суми гарантії в сумі 66 520,41 грн; пені в сумі 585 833,70 грн.
У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" просило суд зменшити розмір штрафних санкцій на 85%.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).
При цьому суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорій "значно", який використовується в статті 551 ЦК України, є оціночним і має конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Різноманітність обставин (підстав та чинників), якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
У зв`язку з викладеним суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Наведений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22.
В обґрунтування своєї позиції ТОВ будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" зазначає, що за рахунок штрафних санкцій позивач намагається збагатитися, що не відповідає суті штрафних санкцій. Штрафні санкції мають бути мірою впливу на господарські відносини з метою належного виконання зобов`язань, а не каральним методом чи взагалі засобом збагачення. Заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій очевидно є завищеним. В такому вигляді штрафні санкції виступають способом незаконного збагачення, а не засобом впливу на господарсько-правові відносини, тому просить зменшити загальний розмір заявлених штрафних санкцій на 85%. При цьому, як зазначає відповідач 1, ним враховується усталена судова практика відповідно до якої зменшення розміру штрафних санкцій на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. У зв`язку із цим, відповідач 1 не ставить питання про зменшення штрафних санкцій на 99%, а з урахуванням принципу пропорційності та справедливості просить зменшити загальний розмір штрафних санкцій на 85%.
Як свідчать матеріали справи, загальний розмір штрафних санкцій, задоволених судом першої інстанції, становить 479 437,26 грн (пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань — 292 916,85 грн; штраф у розмірі 1% від суми гарантії — 66 520,41 грн; штраф у фіксованому розмірі — 120 000 грн), що у пропорційному співвідношенні складає 18,73% від суми основного боргу (2 559 858,96 грн). 
Такий розмір не можна вважати надмірним. Водночас апелянт наполягає на подальшому зменшенні зазначених санкцій до 115 853,12 грн, тобто до 4,53% від суми основного боргу. 
При цьому колегія суддів враховує, що договір про надання банківської гарантії та додаткові угоди до нього, на підставі яких виникли спірні правовідносини, були укладені в період дії воєнного стану. Отже, апелянт усвідомлював усі наслідки укладення такого договору, погодився з його умовами та прийняв на себе зобов`язання належним чином їх виконувати. Саме порушення апелянтом своїх зобов`язань стали підставою для застосування штрафних санкцій.
Суд зазначає, що, як було наведено вище, сума штрафних санкцій, стягнутих судом першої інстанції, не перевищує розміру заборгованості за основним зобов`язанням і становить 18,73 % від його суми. Отже, відсутні підстави вважати її нерозумною, несправедливою чи неспівмірною, що могло б зумовити застосування судом права на зменшення розміру стягнення на 85%.
Крім того, колегія суддів зазначає, що апелянт не надав до суду першої інстанції жодних доказів, які дали б змогу оцінити його майновий стан, довідки про наявність коштів на банківських рахунках, висновки зовнішніх аудиторів, тощо. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, наявні підстави для реалізації права щодо зменшення розміру нарахованої пені на 50 % і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що суд взагалі відмовив у зменшенні штрафів, передбачених абзацами 1 та 2 пункту 4.3 договору, не надавши належної оцінки наведеним відповідачем аргументам щодо їх надмірності та непропорційності наслідкам порушення зобов`язання, з огляду на те, що суд надав оцінку доводам першого відповідача, наведеним ним у клопотанні, в цілому та застосував дискреційні повноваження в частині зменшення пені, як було наведено вище, та дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розмірів штрафів, що є правом суду. 
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4428/25 в оскаржуваній частині без змін як такого, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У частині 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління "Енергоюжспецстрой" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі №922/4428/25 в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 292 916,85 грн, штрафу у розмірі 1% від суми гарантії в сумі 66 520,41 грн, штрафу у фіксованому розмірі в сумі 120 000,00 грн залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її оголошення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 28.04.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя В.В. Лакіза