ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/11302/24
Номер провадження: 11-кп/819/381/26
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року      м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 , 
за участю: 
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника – адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора з доповненнями та захисника – адвоката ОСОБА_7 , на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2026 року в кримінальному провадженні № 12022230000001151 від 11.05.2022 року стосовно
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, 
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2026 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його прибуття до місця відбування покарання у виді позбавлення волі до установи виконання покарання із зарахуванням строку його фактичного затримання і доставлення до місця відбування покарання.
Стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 до фактичного його затримання на виконання вироку.
На підставі ч.7 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк призначеного покарання строк цілодобового домашнього арешту у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, за період з 23 лютого 2026 року до дня затримання ОСОБА_8 на виконання цього вироку суду.
Вироком суду вирішене питання стосовно судових виитрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 09.05.2022, між 16.00 та 18.00 годинами, перебуваючи у кухонній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із своєю співмешканкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи прямий умисел, направлений на умисне вбивство останньої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті особі, наніс один удар ножем в область грудної клітини, в результаті чого ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №519 від 02.06.2022, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням верхньої частки лівої легені, перикарду, серця, що знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_9 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням верхньої частки лівої легені, перикарду, серця, що ускладнилося гострою крововтратою. 
Вказані дії суд кваліфікував за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями в яких просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.3 ст.404 КПК України прокурор просить повторно дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченого.

На думку прокурора суд першої інстанції призначив покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції не в повній мірі оцінив ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та його підвищену суспільну небезпеку, зокрема те, що вчинений злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та призвів до тяжких невідворотних наслідків у виді смерті людини. Суд не врахував характер, знаряддя, використане для його вчинення.
Зазначає, що обвинувачений , маючи фізичну перевагу, будучи озброєним ножем, фактично вчинив фізичну розправу над потерпілою, яка не могла становити загрози для обвинуваченого, що підтверджується висновками судово-медичної експертизи про відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень, характерних для боротьби та самооборони.
Також суд не врахував поведінку обвинуваченого після нанесення удару потерпілій, а саме те, що він не намагався вжити заходів задля збереження життя останньої, адже не надав їй жодної допомоги, не викликав медичну допомогу, а просто залишив потерпілу та пішов спати, викинув ніж, тобто приховав знаряддя злочину. 
Крім того суд не в повній мірі взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він характеризується посередньо, до затримання не працював, на утриманні дітей не має, суспільно-корисною працею не займається, свою вину в чиненні кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся.

Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання ближче до мінімальної межі, суд послався на припущення віктимної поведінки потерпілої. Зокрема суд зазначив, що обвинувачена перебувала у стані алкогольного сп`яніння та знаючи про особливості характеру чоловіка, не запобігла прояву агресії відносно себе, тим самим перекладаючи відповідальність на потерпілу.
Прокурор звертає увагу, що законодавчо встановлено заборону на будь-які форми домашнього насильства, незалежно від соціального статусу, релігійних переконань та стану та поведінки потерпілої особи. 
Також, на думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно застосував стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не зваживши на тяжкість інкримінованого злочину та призначене покарання.
Обвинувачений свою вину не визнав, не сприяв у всебічному, повному та неупередженому встановленні обставин кримінального правопорушення. Крім того обвинувачений згідно висновку судово-психіатричної експертизи має психопатичні риси характеру, розлади психіки та поведінку, що вказує на можливість вчинення нових кримінальних правопорушень. 

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_7 просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначила, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які достовірно підтверджують вину ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Так, жоден зі свідків не був очевидцем події. При цьому показання допитаних свідків не містять інформації, що з достовірністю підтверджує факт, що саме ОСОБА_8 , переслідуючи прямий умисел, направлений саме на умисне вбивство ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті особі, наніс один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 .
Також жоден із письмових доказів на який послався суд не підтверджує вину ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 .
Крім того частина доказів отримана ще до початку досудового розслідування, тобто є недопустимими. Зокрема відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 11 травня 2022 року. Постанова т.в.о. заступника начальника СУ ГУНП в Херсонській області на підставі якої проведено судово-медичну експертизу 02 червня 2022 року винесена 10.05.2022 року. Постанова про визначення групи прокурорів винесена 19.01.2022.
Крім того, всі конверти в яких знаходилися флешносії, були розкриті в судовому засіданні 17.10.2025 року, а переглянуті в судовому засіданні 07.11.2024 року, що є недопустимим.
Також суд першої інстанції не зважив на правові позиції Касаційного кримінального суду в частині особливостей визначення наявності та спрямованості умислу на вбивство, відповідно яких, має враховуватись кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час та після злочину, засоби та знаряддя злочину.
Однак спосіб вчинення, механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не встановлені, а знаряддя злочину не знайдене.
При цьому жоден із допитаних свідків не вказав про наявність неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 чи про конфлікт, що виник між ними.
Натомість посилання суду на те, що обвинувачений під час вживання алкогольних напоїв у великій кількості зазнавав нападів агресії , які супроводжувалися втратою самоконтролю із застосуванням фізичних дій щодо потерпілої, яка викликала цей напад агресії є припущеннями. 
Крім того припущеннями суду є і посилання на посткримінальну поведінку ОСОБА_8 щодо приховування слідів злочину.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На переконання суду апеляційної інстанції місцевий суд в повній мірі дотримався вказаних вимог законодавства, оскільки висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України та є правильним.
Зокрема, суд першої інстанції дослідив, проаналізував та правильно поклав в основу обвинувального вироку дані, що містяться у показаннях свідків та письмових доказах, що визнані судом належними та допустимими, при цьому врахувавши позицію обвинуваченого, який свою вину не визнав, а також думку захисника який вказував на недоведеність вини ОСОБА_8 .
Так, під час судового розгляду обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні умисного вбивства. Зазначив, що 09 травня 2022 року вирішили з потерпілою відзначити свято День перемоги. До них прийшли в гості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Випили пляшку горілки. Гості пішли. Прийшли ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Вони принесли 0,7 горілки і пішли. ОСОБА_14 (потерпіла) попросила обвинуваченого піти до магазину Еко-маркет біля 2-3 годин дня і взяти пива. Потів випили два літри пива. Події відбувалися на кухні в квартирі АДРЕСА_2 . 
Між 16 та 18 годинами між обвинуваченим і потерпілою почалась сварка. Обвинувачений піднявся із-за столу, щоб піти. Потерпіла потягнула його за халат. Обвинувачений зазначив, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не пам`ятає чи вдарив він потерпілу чи ні. Потім, коли усе відбулося почав викликати медичну швидку допомогу, поліцію. Ніхто не приїхав. Зателефонував на «Старостіно» (в морг). Там відповіли, що машина зайнята і приїде лише зранку. Далі обвинувачений ліг спати. Крові не було. Потерпіла продовжувала сидіти. Наступного дня 10.05.2022, біля 6-7 ранку приїхала машина, почали виносити тіло, тоді обвинувачений побачив в районі груді рану. Яким предметом завдав удару обвинувачений відповісти не зміг. В тілі потерпілої та на столі ані ножа, ані виделки не було. 
Під час судових дебатів обвинувачений зазначив, що не вважає себе винним саме в умисному вбивстві. Не може повідомити, що і як сталося. З потерпілою прожили 12 років. Ніколи не сварилися. 

В той же час, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини щодо вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вина ОСОБА_8 у скоєнні вказаного злочину повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які місцевим судом згідно з вимогами ст.94 КПК України детально досліджено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності та взаємозв`язку.
Так, судом враховано ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, а саме: 
- протокол огляду місця події від 01.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 ;
- протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 29.05.2024, під час якого обвинувачений показав та розповів про обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема про те, як було завдано удару потерпілій, а саме згідно з протоколом: «… ОСОБА_8 взяв зі столу ніж лівою рукою та навідліг з переду назад на рівні нижче плеча наніс удар ножем в область грудної клітини потерпілої. Ніж ОСОБА_8 одразу витягнув з рани та кинув на стіл, а ОСОБА_14 лягла на лівий бік та померла… ОСОБА_8 пояснив, що був в стані сильного алкогольного сп`яніння»;
- висновок судово-медичного експерта №519 від 02.06.2022, відповідно до якого «…при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлене ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженнями верхньої частки лівої легені, перикарду, серця. Вказане поранення перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 
Зазначене ушкодження виникло прижиттєво, від дії колото-ріжучого предмету по типу клинка ножа, який мав лезо та добре виражені ребра обуха П-подібного поперечного перетину, про що свідчить наявність і характер ран, дані медико-криміналістичної експертизи; найбільша ширина клинка до рівня занурення була біля 3,5 см. 
Смерть настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням верхньої частки лівої легені, перикарду серця, що ускладнилось гострою крововтратою, що підтверджується наявністю і характером ушкодження, наявністю крові у плевральних порожнинах, недокрів`ям внутрішніх органів, виявленням плям Мінакова від ендокардом, набряком головного мозку і м`яких мозкових оболонок, гострими гемодинамічними порушеннями внутрішніх органів, даними судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів.
Судово-токсикологічною експертизою крові та сечі трупа етиловий спирт знайдений у концентрації в крові 2,29 проміле, в сечі – 2,30 проміле, що зазвичай викликає алкогольне сп`яніння середнього ступеню.
Судово-імунологічної експертизою встановлено, що кров трупа ОСОБА_9 1967 року народження, за дослідженою системою АВ0, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А (3-група крові)»;
-  висновок судово-медичного експерта-імунолога №27/ім від 11.04.2023, відповідно до якого «… на клейонці для столу (об`єкт 3), вилученій в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , знайдена кров людини, при серологічному дослідженні в якій виявлені антигени В і Н. На об`єкті 2 на цій клейонці кров не знайдена. …Кров на клейонці до столу може відноситися до групи В з супутнім антигеном Н та за дослідженою системою АВ0 може походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_9 .»;
-  висновок судово-медичного експерта-імунолога №22/ім від 11.04.2023, відповідно до якого «… на парі гумових капців, вилучених в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , знайдена кров людини, при серологічному дослідженні в якій виявлені антигени В і Н.
Таким чином, кров на парі гумових капців може відноситися до групи В з супутнім антигеном Н та за дослідженою системо АВ0 може походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_9 ;
- висновок судово-медичного експерта №16/519 від 18.06.2024, яким підтверджено висновок судово-медичного експерта №519 від 02.06.2022 і додатково зазначено, що «…утворення вказаного тілесного ушкодження, за обставин та механізму спричинення, на які вказує ОСОБА_8 в протоколі слідчого експерименту від 29.05.2024р., не виключається»;
- висновок судово-психіатричного експерта №57 від 18.06.2024 р., згідно з яким ОСОБА_8 психічними захворюваннями в сенсі ст. 19 ч. 2 КК України не страждав і на теперішній час не страждає, виявляє психопатичні риси характеру, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання декількох психоактивних речовин. У період часу, що цікавить слідство, у нього не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, тоді міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У теперішній час він також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує.

Посилання захисника на недопустимість частини письмових доказів, через те, що вони отримані до початку досудового розслідування апеляційний суд до уваги не приймає.
Так, положеннями ч.3 ст.214 КПК України (в редакції станом на 01 травня 2022 року), що здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). 
Водночас відповідно до положень ч.1 ст.615 КПК України (в редакції станом на 01 травня 2022 року) законодавцем передбачено виняток із такого правила, що пов`язаний із особливостями початку та здійснення досудового розслідування в умовах воєнного стану.
Зокрема вказаною нормою визначено, що у разі введення воєнного стану та якщо відсутня технічна можливість доступу до Єдиного реєстру досудових розслідувань - рішення про початок досудового розслідування приймає дізнавач, слідчий, прокурор, про що виноситься відповідна постанова, яка повинна містити відомості, передбачені частиною п`ятою статті 214 цього Кодексу. У невідкладних випадках до винесення дізнавачем, слідчим, прокурором постанови про початок досудового розслідування може бути проведений огляд місця події (постанова приймається невідкладно після завершення огляду).
В матеріалах провадження наявна постанова заступника начальника слідчого управління ГУНП в Херсонській області ОСОБА_15 про початок досудового розслідування від 09 травня 2022 року, з приводу повідомлення, що надійшло 09.05.2022 зі служби «102» про те, що 09.05.2022 о 21:02 за адресою: м.Херсон, проспюКутузова, 8, раніше судимий чоловік, у стані алкогольного сп`янінян вбив свою співмешканку ОСОБА_14 , є ножові поранення.
В постанові зокрема зазначено, що у зв`язку з відсутністю інтернет-з`єднання та електроенергії за місцем тимчасової дислокації слідчого управління ГУНП в Херсонській області в м.Миколаєві, яке піддається постійним артилерійським обстрілам військовослужбовцями рф, 09 травня 2025 року немає можливості внести відомості про вказане кримінальне правопорушення до ЄРДР.
З огляду на введений на території України з 24 лютого 2022 року воєнний стан, враховуючи факт окупації станом на 09 травня 2025 року міста Херсон та частини Херсонської області, а також зазначені в постанові відомості, щодо неможливості своєчасного внесення відомостей до ЄРДР, апеляційний суд, враховуючи положення п.1 ч.1 ст.615 КПК України не вбачає будь-яких порушень в процедурі початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. 
Виходячи зі змісту п.1 ч.1 ст.615 КПК України законодавцем у такому випадку заборонено здійснення слідчих дій (окрім огляду місця події) до винесення постанови про початок досудового розслідування. 
У даному випадку постанову про початок досудового розслідування винесено 09 травня 2022 року, а постанову про призначення судово-медичної експертизи 10 травня 2022 року. 
Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено 11 травня 2022 року, тобто в найкоротший строк після реєстрації заяви про вчинене кримінальне правопорушення та винесення постанови про початок досудового розслідування.
Таким чином слідчим було дотримано вимоги Кримінального процесуального законодавства при здійснення досудового розслідування. Та відсутні підстави вважати, здійснені до 11 травня 2022 року слідчі дії такими, що вчинені порушенням вимог КПК.
Що стосується твердження захисника про те, що постанова про визначення групи прокурорів датована 19 січня 2022 року, то вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки групу прокурорів у даному кримінальному провадженні визначено постановою першого заступника керівника Херсонської окружної прокуратури від 19 січня 2023 року.
Доводи захисника про те, що конверти в яких знаходилися флешносії з відеозаписами слідчих дій, були розкриті в судовому засіданні 17.10.2025 року, а переглянуті в судовому засіданні 07.11.2024 року, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зазначена обставина жодним чином не впливає на доказове значення переглянутих судом додатків до протоколів.
Вказаний факт не вказує на порушення судом процедури та порядку дослідження доказів та не ставить під сумнів їх автентичність.
Стороною захисту на ставилося питання щодо автентичності переглянутих відеозаписів, зокрема сумнівів щодо їх спражньості чи наявності ознак монтажу
Крім того судом враховано також показання свідків, що були допитані в ході судового розгляду, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .
Так ОСОБА_16  під час допиту в суді першої інстанції повідомив, що у 2022 році, десь влітку, десь о 10-й годині ранку разом зі своєю знайомою ОСОБА_13 прийшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у гості, відпочивали, вживали алкоголь. Були у них декілька годин, коли уходили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишались у квартирі самі. Надалі свідок з ОСОБА_13 пішли гуляти до Набережної, гуляли близько 3-4 годин, після чого взяли ще горілки та вирішили повернутись до ОСОБА_8 та його співмешканки. Коли зайшли до них додому у квартиру побачили що на кухні у сидячому положенні сиділа ОСОБА_9 , не рухаючись, з закритими очима. На думку свідка – можливо спала. ОСОБА_8 спав у спальні. Крові не бачили;
Свідок ОСОБА_17 , під час допиту в суді першої інстанції повідомив, що працював водієм на спец автомобілі в бюро СМЕ. У 2022 році поступив виклик за адресою АДРЕСА_3 . Коли приїхали на місце, зайшли у квартиру, побачили жінку яка лежала за кухонним кутком. Попередньо крові не побачили, однак коли перевернули жінку, під халатом в районі груді побачили ножове поранення. Як повідомив свідок, коли приїхали на виклик у квартирі була тільки мертва жінка та її чоловік – ОСОБА_8 , який тільки повідомив що його жінка померла, більше нічого при свідкові не казав;
Свідок ОСОБА_18 , показав, що 09 травня 2022 року свідок був вдома разом з дружиною та її матір`ю. Вже було близько 20:00, пішли проводжати тещу. Проходячи повз другий під`їзд, де проживає Сабенгуз, почули істерику. Свідок підняв голову, а у вікні був інший сусід, ОСОБА_21 , який сказав, що " ОСОБА_22 ". Свідок провів тещу, повернувся з дружиною додому і ліг спати;
Свідок ОСОБА_19  показала, що вийшла з чоловіком проводжати маму 09.05.2022 біля 20:00, проходили повз вікна ОСОБА_23 . ОСОБА_23 стояв у вікні і плакав, сказав, що "Лєночка умєрла", потім ОСОБА_21 підійшов до вікна і сказав, що вона померла. Свідок злякалась і пішла з чоловіком далі проводжати маму;
Свідок ОСОБА_20  під час допиту в суді першої інстанції показав, що 09.05.2022 зранку біля 10:00 години прийшов до ОСОБА_24 , для того, щоб він допоміг перекрити дах на гаражі. Потім разом пішли на перехрестя вулиць Некрасова та 200-річчя Херсону, свідок купив пляшку горілки і разом пішли додому до ОСОБА_24 . Сабенгуз з потерпілою пили горілку, свідок пив ромашковий чай. Був також ОСОБА_21 . Хтось подзвонив у двері. Це було близько 11:00-11:30 год, до нього мали прийти гості. Вийшов від ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 десь о 12-тій годині забрав жінку і поїхав на Шуменський;
Як вбачається зі змісту вироку, місцевий суд надав належну та повну оцінку вказаним доказам та прийшов до обґрунтованого висновку, що сукупність вказаних доказів в повній мірі поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК).
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на сукупності всіх, у тому числі непрямих, доказів. Саме з урахуванням такого аналізу та оцінки всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою (див., наприклад, рішення Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, від 26 травня 2023 року у справі № 737/641/17, від 15 квітня 2024 року у справі № 587/102/18).
З урахуванням обставин даного кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що сукупність наявних у справі доказів безпосередньо вказує на те, що саме ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України. 
Так, виходячи зі змісту показань обвинуваченого та свідків, а також протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 вбачається, що 09 травня 2022 року він разом з потерпілою та іншими особами в квартири АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої. 
Надалі у вказаній квартирі між 16.00 та 18.00 годинами, в квартирі залишилися ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 .
В цей час між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник конфлікт в ході якого обвинувачений ОСОБА_8 взяв зі столу ножа та наніс потерпілій один удар ножем в область грудної клітини, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 , тілесні ушкодження від яких остання померла.

Вказані фактичні обставини кримінального провадження в повній мірі підтверджуються сукупністю наявних в матеріалах провадження письмових доказах та показаннях свідків.
Так, свідок ОСОБА_16 підтвердив його перебування 09 травня 2022 року разом зі знайомою ОСОБА_13 в квартирі ОСОБА_8 де також перебувала ОСОБА_9 . Надалі вказані особи залишили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 самих та повернулися через 3-4 години, де побачили на кухні у сидячому положенні сиділа ОСОБА_9 , не рухаючись, з закритими очима. На думку свідка – можливо спала. ОСОБА_8 спав у спальні.
Що стосується обставин конфлікту ОСОБА_8 та ОСОБА_9 то відповідні обставини обвинуваченим наведено під час допиту в суді першої інстанції та в ході проведення за його участю 29 травня 2024 року слідчого експерименту.
Вцілому, під час допиту в суді обвинувачений навів аналогічні відомості, що і під час слідчого експеримент щодо обставин конфлікту за виключенням моменту удару.
Зокрема під час допиту в суді обвинувачений зазначив що, між 16 та 18 годинами між ним і потерпілою почалась сварка. Він піднявся із-за столу, щоб піти. Потерпіла потягнула його за халат. Обвинувачений зазначив, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не пам`ятає чи вдарив він потерпілу чи ні. Потім, коли усе відбулося почав викликати медичну швидку допомогу, поліцію. 
Водночас в ході проведення слідчого експерименту обвинувачений описав та показав зазначені події, зокрема також вказав на виниклий конфлікт, те що встав з-за столу, однак потерпіла потягнула його за халат. Після цього взяв зі столу ніж лівою рукою та навідліг з переду назад на рівні нижче плеча наніс удар ножем в область грудної клітини потерпілої. Ніж ОСОБА_8 одразу витягнув з рани та кинув на стіл, а Олена лягла на лівий бік та померла…».
Висловлену обвинуваченим під час допиту в суді першої інстанції позицію з приводу того, що він не пам`ятає «вдарив він потерпілу чи ні», апеляційний суд розцінює як обраний спосіб захисту, оскільки описані та відтворені ОСОБА_8 події щодо заподіяння потерпілій ОСОБА_9 удару ножем підтверджуються змістом протоколу слідчого експерименту у сукупності з іншими письмовими доказами.
Так, відповідно до висновку судово-медичного експерта №519 від 02.06.2022, відповідно «…при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлене ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженнями верхньої частки лівої легені, перикарду, серця. Вказане поранення перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 
Зазначене ушкодження виникло прижиттєво, від дії колото-ріжучого предмету по типу клинка ножа, який мав лезо та добре виражені ребра обуха П-подібного поперечного перетину, про що свідчить наявність і характер ран, дані медико-криміналістичної експертизи; найбільша ширина клинка до рівня занурення була біля 3,5 см. 
Смерть настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням верхньої частки лівої легені, перикарду серця, що ускладнилось гострою крововтратою, що підтверджується наявністю і характером ушкодження, наявністю крові у плевральних порожнинах, недокрів`ям внутрішніх органів, виявленням плям Мінакова від ендокардом, набряком головного мозку і м`яких мозкових оболонок, гострими гемодинамічними порушеннями внутрішніх органів, даними судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів.
Судово-токсикологічною експертизою крові та сечі трупа етиловий спирт знайдений у концентрації в крові 2,29 проміле, в сечі – 2,30 проміле, що зазвичай викликає алкогольне сп`яніння середнього ступеню.
Судово-імунологічної експертизою встановлено, що кров трупа ОСОБА_9 1967 року народження, за дослідженою системою АВ0, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А (3-група крові)».
Згідно висновку судово-медичного експерта №16/519 від 18.06.2024, …утворення вказаного тілесного ушкодження, за обставин та механізму спричинення, на які вказує ОСОБА_8 в протоколі слідчого експерименту від 29.05.2024р., не виключається».
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника на те, що в ході досудового розслідування не встановлено спосіб та механізм заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Що стосується твердження захисника про те, що в ході досудового розслідування не було виявлено знаряддя скоєння злочину, то вказана обставина, у даному випадку не є такою, що спростовує вину обвинуваченого.
Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_2 , здійснено лише після деокупації міста Херсон 01 грудня 2022 року. В ході огляду місця події будь-які ножі не вилучалися.
Разом із цим, вказана обставина не є такою, що спростовує використання обвинуваченим саме ножа як знаряддя чинення злочину, оскільки відповідну обставину він підтвердив під час проведення слідчого експерименту.
Крім того відповідно до висновку судово-медичної експертизи №519 від 02.06.2022, заподіяне ОСОБА_9 ушкодження виникло прижиттєво, від дії колото-ріжучого предмету по типу клинка ножа, який мав лезо та добре виражені ребра обуха П-подібного поперечного перетину, про що свідчить наявність і характер ран, дані медико-криміналістичної експертизи; найбільша ширина клинка до рівня занурення була біля 3,5 см. 
Крім того, у сукупності з іншими письмовими доказами вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджують також висновки судово-медичного експерта-імунолога №27/ім від 11.04.2023, та № №22/ім від 11.04.2023, відповідно до яких на вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , в ході огляду місця події, клейонці для столу та гумових капцях виявлено кров, яка за дослідженою системою АВ0 може походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_9 .
Що стосується доводів захисника з приводу того, що суд першої інстанції не зважив на практику суду касаційної інстанції з приводу встановлення умислу на вбивство, то апеляційний суд їх до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку вказаному питанню. 
Зокрема суд врахував обставини та механізм спричинення тілесного ушкодження; - локалізацію завданого тілесного ушкодження — нижче плеча, область серця, тобто нанесення удару у життєво-важливі органи; згідно з висновком психіатричної експертизи обвинувачений під час вчинення злочину міг усвідомлювати і усвідомлював значення і наслідки своїх дій.
З огляду на обставини даного кримінального провадження, що встановлені судом першої інстанції, враховуючи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме предмет по типу клинка ножа, локалізацію удару в грудну клітину в область життєво-важливих органів серця та легенів, обставини заподіяння удару в ході словесного конфлікту, апеляціний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умисел обвинуваченого був спрямований на заподіяння смерті потерпілій.
Враховуючи вищевикладене, колегії суддів приходить до висновку, що у даному випадку стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» дотримано, адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні судом 1-ої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України вчинений і обвинувачений є винним у його вчинені.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку з підстав зазначених в апеляційній скарзі захисника не встановлено.
Водночас, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступень тяжкості скоєного обвинуваченим злочину, якаий є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, та його поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, а також поведінку потерпілої.
На думку колегії суду апеляційної інстанції місцевий суд не в повній мірі дотримався наведених вимог кримінального закону, оскільки призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК України, не врахував всіх обставин кримінального провадження, наслідків вчиненого злочину та особи обвинуваченого.
Більш того, як вірно звернув увагу прокурор, суд безпідставно врахував «віктивну поведінку» потерпілої, оскільки жодна форма насильства, а тим більш із застосуванням ножа не є прийнятною незалежно від причин чи поведінки потерпілої. 
Разом з цим, на думку колегії суддів, обґрунтовуючи свій висновок щодо розміру покарання, місцевим судом не враховано в повній мірі тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також конкретні обставини його вчинення, а саме позбавлення життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю. Місцевим судом також не враховано той факт, що після вчиненого, першу допомогу потерпілій не надав, та надалі пішов спати.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі не враховано, що останній вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, не взяв до уваги конкретні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного, характер протиправних дій винного, та головне - наслідки їх вчинення - заподіяння смерті людині.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про слушність доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про м`якість призначеного обвинуваченим покарання.
З огляду на наведені обставини, призначений місцевим судом строк покарання, на думку колегії суддів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, є недостатнім для виправлення обвинуваченого, оскільки в повній мірі не сприятиме запобіганню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, може породити в них відчуття безкарності, впевненість в тому, що умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині не призведе до справедливого покарання у виді позбавлення волі, що є неприпустимим.
Статтею 409 КПК України регламентовані підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі й невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч.1 ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.
Згідно з вимогами ч.1 ст.421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції, на підставі ч.2 ст.409, ст.414 КПК, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом в порядку ст.420 КПК нового вироку в цій частині.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, характер протиправних дій обвинуваченого, їх наслідки та дані про особи обвинуваченого.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що останній хоч і має місце проживання, про те не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 1986 року, характеризується негативно, а також його вік та стан здоров`я. Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.
Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, а також обставин, які відповідно до ст..67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Отже, колегія суддів, враховуючи тяжкість вчиненого, суспільну небезпечність скоєного діяння, його наслідки, та особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 має бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, яке буде справедливими, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то з огляду призначення обвинуваченому реальної міри покарання та набрання 08.06.2026 року вироком законної сили, ОСОБА_8 підлягає взяттю під варту негайно в залі суду апеляційної інстанції.
На підставі частини сьомої ст. 72 КК України обвинуваченому слід зарахувати у строк призначеного покарання строк цілодобового домашнього арешту у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, за період з 23 лютого 2026 року до дня затримання ОСОБА_8 на виконання цього вироку суду.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням за правилами ст.420 КПК апеляційним судом нового вироку в цій частині.
Керуючись ч.15 ст.615, ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій часині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяти під варту негайно в залі апеляційного суду. 
На підставі частини сьомої ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк призначеного покарання строк цілодобового домашнього арешту у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, за період з 23 лютого 2026 року по 08 червня 2026 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня ухвалення безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2   ОСОБА_3    ОСОБА_4