ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/693/25	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.,
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича, б/н від 24.06.2025,
на рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025, суддя Коссак С.М., м. Львів, 
у справі №914/693/25
за позовом приватного акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів
до відповідача фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича, м. Львів
про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог позивача 
12.03.2025 приватне акціонерне товариство “Львівобленерго” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи - підприємця Мачеуса Василя Васильовича про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.
Під час перевірки дотримання ФОП Мачеусом В.В. Правил роздрібного ринку електричної енергії на об`єкті, розташованому за адресою: м. Львів, вул. Краківська, 26 (магазин), ПрАТ «Львівобленерго» виявило самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку, а також відсутність укладеного договору щодо цього об`єкта. За результатами перевірки 24.06.2024 складено акт про порушення №037370.
Комісія ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів про порушення ухвалила рішення, оформлене протоколом №037370-б від 20.09.2024, яким визначила обсяг та вартість необлікованої електричної енергії за період з 14.05.2024 по 24.06.2024 у сумі 123 354,85 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича на користь приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 123 354,85 грн. заборгованості за недообліковану електричну енергію та 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 3 028,00 грн. витрат зі сплати судового збору.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення відповідачем порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку, що було зафіксовано актом про порушення №037370 від 24.06.2024.
Суд дійшов висновку, що акт про порушення складений відповідно до вимог ПРРЕЕ, рішення комісії ПрАТ «Львівобленерго», оформлене протоколом №037370-б від 20.09.2024, є чинним, а розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснений правомірно. Оскільки відповідач не надав належних доказів на спростування встановленого порушення та правильності здійснених нарахувань, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення позивача
04.07.2025 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга фізичної особи - підприємця Мачеуса Василя Васильовича б/н від 24.06.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 у справі №914/693/25, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував обставини, зазначені в позовній заяві та актах про порушення, а саме, що у актах від 14.05.2024 та 24.06.2024 встановлено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів і електропроводки до електричної мережі, що не є власністю оператора системи, проте в актах не зазначено, що це підключення відбулося з порушенням схеми обліку чи без такого порушення, що суттєво впливає на кваліфікацію порушення. Натомість 20.09.2024 Комісія ПрАТ «Львівобленерго» під час розгляду вищезазначених актів (від 14.05.2024 та від 24.06.2024) одноособово встановила, що відбувся факт самовільного підключення з порушенням схеми обліку, про що в актах про порушення зазначено не було.
Також апелянт посилається на вимоги абзацу 7 п.8.2.6 ПРРЕЕ відповідно до вимог якого акт про порушення не розглянутий у визначеному цими Правилами порядку протягом 90 календарних днів від дня його складання вважається недійсним та підлягає скасуванню, а отже акт про порушення від 14.05.2024 взагалі не мав розглядатись на комісії 20.09.2024. Даний факт не був досліджений судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.
11.12.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 у справі №914/693/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 повернуто фізичній особі-підприємцю Мачеусу Василю Васильовичу апеляційну скаргу б/н від 24.06.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 у справі №914/693/25.
Постановою Верховного Суду від 20.10.2025 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича задоволено. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 914/693/25 скасовано, а справу направлено до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
20.11.2025 до Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 914/693/25.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.11.2025 справу №926/424/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г..
Ухвалою від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича б/н від 24.06.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 у справі №914/693/25 та постановлено здійснювати розгляд справи №914/693/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 відмовлено в задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця Мачеуса В. В. про розгляд справи № 914/693/25 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Переглянувши рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке
Предметом позову є стягнення 123 354,85 грн вартості необлікованої електричної енергії. 
Порядок постачання та розподілу електричної енергії та взаємовідносини зі споживачами електричної енергії регулюється, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі ПРРЕЕ).
Згідно Постанови НКРЕКП від 23.11.2018 р. №1479, ПрАТ «Львівобленерго» (код ЄДРПОУ 00131587) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, яка набуває чинності з 01 січня 2019 року, у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Львівської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) ПрАТ «Львівобленерго», та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата.
Отже, позивач є оператором системи розподілу електричної енергії.
Відповідно до пункту 1.1.2 ПРРЕЕ самовільним підключенням з порушенням схеми обліку є несанкціоноване (непогоджене) оператором системи підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі за схемою, не передбаченою проєктними рішеннями та/або договором з оператором системи, та/або без укладення договору з оператором системи.
З огляду на те, що підставою позову є виявлене ПрАТ «Львівобленерго» самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку за відсутності укладеного договору щодо спірного об`єкта, суд вважає за необхідне надати оцінку дотриманню позивачем встановленого ПРРЕЕ порядку фіксації такого порушення та визначення обсягу і вартості необлікованої електричної енергії.
Пунктом 5.1.1 ПРРЕЕ передбачені права оператора системи, серед яких: - проводити (за пред`явленням представником службового посвідчення) обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами вимірювання та інших порушень, що викликають неправильне вимірювання обсягів споживання електричної енергії; - право на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів вимірювання, контролю за рівнем споживання електричної енергії та потужності, вимірювання показників якості електричної енергії, контрольного огляду електричних мереж від межі балансової належності до точки вимірювання та/або точки обліку відповідно до умов укладених договорів, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку та умов договору, виконання інших робіт відповідно до договору; - перевіряти схеми приєднання струмоприймачів споживача, які беруть участь у регулюванні навантаження в електромережі, а також перевіряти працездатність установлених у споживача пристроїв протиаварійної автоматики та інших пристроїв, що забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі.
Згідно з пунктом 7.6 ПРРЕЕ припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи без попередження споживача після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення у разі самовільного підключення споживачем струмоприймачів або приєднання струмоприймачів поза засобами комерційного обліку; зниження показників якості електричної енергії з вини споживача (у тому числі внаслідок збільшення величини потужності понад величину, визначену умовами договору з оператором системи, або невідповідності генеруючої установки/установки зберігання енергії з можливістю відпуску в ОЕС України або в мережі інших власників, та/або їх налаштувань до вимог Кодексу систем розподілу/Кодексу системи передачі та нормативно-технічних документів) до величин, які порушують функціонування електроустановок оператора системи та інших споживачів. У разі виявлення факту приєднання споживачем струмоприймачів поза розрахунковими засобами комерційного обліку оператор системи має право припинити електроживлення лише безоблікового приєднання до електричних мереж. Якщо неможливо усунути безоблікове приєднання під час оформлення акта про порушення, припиненню електроживлення підлягає об`єкт споживача в цілому, про що зазначається в акті.
У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки, оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 до цих Правил (абзац 1 пункт 8.2.5 ПРРЕЕ).
Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брали участь у перевірці, та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (абзац 13 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
У разі відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписати акт про порушення або залишення ним місця порушення в акті про порушення робиться відповідний запис. У цьому разі акт про порушення вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою (абзац 14 пункту 8.2.5 ПРРЕЕ).
Згідно з пунктом 1.1.2 ПРРЕЕ акт про порушення документ установленої форми, який складається для фіксації факту порушення на об`єкті споживача цих Правил.
ПАТ «Львівобленерго» 24.06.2024 склало акт про порушення №037370 (надалі Акт про порушення) (том 1 а. с. 17-18). У цьому акті зафіксовано порушення ФОП Мачеус В. В. ПРРЕЕ на об`єкті споживача (м. Львів, вулиця Краківська, 26): самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів і електропроводки до електричної мережі, що не є власністю оператора системи (п. 8.4.2, 1.2.1, 2.3.3, 7.6, 8.2.4, 8.2.5, 5.5.5) та відсутність договору за цим об`єктом.
У акті зазначено, що такий складено за участі споживача - ФОП Мачеус В.В.(ІПН НОМЕР_1 ), який допустив представників оператора системи на об`єкт, в якому проводилась перевірка.
Цей акт підписаний двома представниками ПАТ «Львівобленерго», споживач від підписання цього акту відмовився. Відмова споживача підписати акт про порушення зафіксована відеозаписом (том 1 а. с. 53). З цих підстав суд першої інстанції визнав цей Акт дійсним. 
Споживач має бути повідомлений оператором системи про місце, час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 7 календарних днів до призначеної дати засідання. У разі відмови споживача або представника споживача від отримання акта про порушення, у якому визначено місце, час та дату проведення засідання комісії, або окремого повідомлення про місце, час і дату засідання комісії оператор системи направляє споживачу таке повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, визначену в даних щодо споживача, наявних в оператора системи. У такому разі оператор системи має право розглянути акт про порушення на засіданні комісії, яке має відбутися по закінченню 30 календарних днів від дати направлення споживачу такого повідомлення. За зверненням споживача оператор системи може розглянути акт про порушення на засіданні комісії раніше указаного терміну (положення пункту 8.2.6 ПРРЕЕ).
Позивач 26.06.2024 скерував відповідачу Акт про порушення та схему підключення електроустановки споживача разом із запрошенням взяти участь 16.08.2024 о 10:00 у засіданні комісії оператора системи з розгляду акту про порушення (том 1 а. с. 20-22). Ці документи були скеровані рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресами:
- АДРЕСА_1 ;
- АДРЕСА_2 .
16.08.2024 засідання комісії ПАТ "Львівобленерго" з розгляду актів про порушення не відбулось у зв`язку з відсутністю кворуму, що зафіксовано у протоколі №037370-а. Також в останньому зазначено про перенесення засідання комісії на 20.09.2024 о 10.00 год. (том 1 а.с. 23). Споживач на засідання комісії не з`явився.
Листом №203-07-4283 від 15.08.2024 ФОП Мачеусу В.В. повідомлено про виклик його чи представника на засідання комісії оператора системи з розгляду складеного акта про порушення ПРРЕЕ на 20.09.2024 о 10.00 год. за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 23, каб.№6 (том 1 а.с. 24).
На підтвердження надіслання вказаного листа позивачем долучено фіскальні чеки від 15.08.2024 в яких в пункті «куди» зазначено « 79012 Львів» та « 79008 Львів» (том 1 а.с. 25).
20.09.2024 відбулося засідання комісії Львівських МЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів про порушення. За результатами розгляду акту про порушення №037370 від 24.06.2024, комісією прийнято рішення оформлене протоколом №037370-6, відповідно до якого визначено обсяг (11396 кВт/год) та вартість необлікованої електричної енергії та суму завданих збитків внаслідок порушення споживачем ПРРЕЕ. Також, проведено нарахування за період з дати складання попереднього акту про порушення (14.05.2024) (том 1 а.с.34-36) по дату складання акту про порушення (24.06.2024) по силі струму, визначеній виходячи з найменшої поперечної площі перерізу проводів (кабелів), та допустимого тривалого струму, який може ними протікати згідно з главою 1.3 ПУЕ (1=39А), на суму - 123 354,85грн. На засіданні комісії споживач ФОП Мачеус В.В. не був присутній.
Відповідно до розрахунку проведеного позивачем (том 1 а.с. 10) вбачається, що для визначення обсягу необлікованої електричної енергії було проведено розрахунок для мідного проводу перерізом 5 ммІ, для якого допустимий струм становить І=39 А. Відповідно до розрахунку потужність самовільного підключення визначена у розмірі 23,166 кВт.
За період з 14.05.2024 по 01.06.2024 при тривалості використання 12 годин на добу добовий обсяг споживання становив 278 кВт·год. За 18 днів обсяг необлікованої електричної енергії склав 5 003 кВт·год. Вартість необлікованої електричної енергії за зазначений період становить 39 955,21 грн.
За період з 01.06.2024 по 24.06.2024 при тривалості використання 12 годин на добу добовий обсяг споживання також становив 278 кВт·год. За 23 дні обсяг необлікованої електричної енергії склав 6 393 кВт·год. Вартість необлікованої електричної енергії за зазначений період становить 62 840,50 грн.
Загальний обсяг необлікованої електричної енергії за весь розрахунковий період склав 11 396 кВт·год. Загальна вартість необлікованої електричної енергії без урахування податку на додану вартість становить 102 795,71 грн. Сума податку на додану вартість у розмірі 20 % становить 20 559,14 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості за актом становить 123 354,85 грн.
Відповідно до листа №203-07-4787 від 20.09.2024 відповідачу надіслано копію рішення оформленого протоколом №037370-6 від 20.09.2024 та рахунок до сплати за необліковану електричну енергію та завдані збитки №851502 від 20.09.2024 на суму 123 354,85 грн., строк оплати визначено до 20.10.2024.
Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачем не сплачена.
Зобов`язання з повної та своєчасної оплати за електроенергію споживач належним чином не виконав, що привело до утворення заборгованості в розмірі 123 354,85 грн. за недораховану електричну енергію з 14.05.2024 по дату складання акту про порушення 24.06.2024.
Доказів оскарження рішення, оформленого протоколом № 037370-6 від 20.09.2024 суду не надано. Отже, незважаючи на незгоду з Актом про порушення №037370 від 24.06.2024 та рішенням, оформленим протоколом № 037370-6 від 20.09.2024, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, зазначені документи є чинними.
Щодо факту самовільного підключення
Згідно з пунктом 1.1.2 ПРРЕЕ самовільне підключення несанкціоноване (непогоджене) оператором системи підключення (у тому числі після відключення) електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі, що є підставою для оформлення акта про порушення та визначення обсягу необлікованої електричної енергії внаслідок такого підключення.
Електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії (пункт 2.1.2 ПРРЕЕ).
У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки, оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 до цих Правил (пункт 8.2.5 ПРРЕЕ).
Актом про порушення встановлений факт самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів і електропроводки до електричної мережі, що не є власністю оператора системи. До того ж встановлено відсутність засобів вимірювання електричної енергії. Акт складений уповноваженими представниками позивача, підписаний належним чином, а факт відмови відповідача від його підписання зафіксований в установленому порядку та підтверджений підписом особи, як зазначено у акті, який є дійсним, що встановлено судом вище.
Крім того, на підтвердження викладених в акті обставин позивач надав схему електричного підключення, що безпосередньо відображає приєднання електроустановок до електричної мережі, а також відеофіксацію до акту про порушення, де встановлено факт порушення та відмову відповідача від підписання Акту.
Апеляційний суд також враховує, що позивач дотримався встановленої процедури повідомлення споживача про час, дату та місце проведення засідання комісії з розгляду акту.
Оскільки відсутні докази скасування або визнання акта про порушення недійсним у встановленому законом порядку, суд вважає його належним і допустимим доказом, що підтверджує факт самовільного підключення відповідачем до електроустановок, які не перебувають у власності позивача.
Щодо наявності/відсутності договірних відносин
Відповідно до п.1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.
Споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів) (підпункт 1 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ).
Як встановлено судами, матеріали справи містять копії дублікатів квитанцій про переказ коштів на розрахункові рахунки ТзОВ «Львівенергозбут», які долучені відповідачем із зазначенням призначення платежу «передоплата за електроенергію….». Отже відповідач здійснював перерахунок коштів іншій юридичній особі, а не позивачу, враховуючи зазначене такі оплати відповідача підставно не взяті судом першої інстанції до уваги. При цьому відповідач використовував електричну енергію, що розподілив позивач.
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те що твердження відповідача, що судові рішення у справах № 914/2306/14 та №5015/4956/12 встановлюють безстроковий характер дії Договору від 11.01.2002 є безпідставними. Вказаними рішеннями було лише підтверджено пролонгацію цього договору на період спірних правовідносин (2012-2014 роки). Судові рішення не встановлювали факту дії договору на необмежений термін. З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі, а також визнання підстав для звільнення від доказування, як про це просив відповідач.
Згідно з пунктом 11.1 Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії цей договір набирає чинності з дня приєднання споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві- приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
11 січня 2002 року між позивачем та відповідачем укладався договір про постачання електричної енергії та надання місцевої електромережі №65285. Додатками 1 та 1.1 до цього договору (сторони погодили об`єм постачання електричної енергії та перелік об`єктів і точок обліку «Споживача», серед яких приміщення магазину, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Краківська,26.
Згідно з пунктом 2 ПРРЕЕ укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви- приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви- приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії (пункт 4 ПРРЕЕ).
Пунктом 6 ПРРЕЕ передбачено, що після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) звернулася листом (№5267/20.3/9-24 від 21.03.2024 року) до Мачеуса Василя Васильовича, у якому зазначено такі обставини.
Згідно з інформацією, наданою оператором системи розподілу (далі - ОСР) ПрАТ «Львівобленерго», електроживлення об`єктів (нежитлових приміщень), що розташовані за адресами: вул. Краківська, 26 та вул. Лесі Українки, 15, м. Львів, здійснювалося на підставі укладеного між ОСР та ФОП Мачеусом В.В. договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - Договір) шляхом приєднання до публічного договору про розподіл електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії від 11.01.2002 року, який укладено на підставі документів про право користування вказаними нежитловими приміщеннями, а саме: за адресою: вул. Краківська, 26 - Патент на право оренди будівлі від 27.07.1999 № 306/282 з терміном дії до 03.04.2006; за адресою: вул. Лесі Українки, 15 - Патент на право оренди будівлі від 01.07.1999 з терміном дії 03.04.2006 та договір оренди нерухомого майна (приміщення) від 31.01.2008 № Г-5972-8 з терміном дії до 30.01.2011.
У зв`язку із закінченням терміну дії наданих споживачем документів, що підтверджують його право користування вказаними об`єктами, ОСР надіслано споживачу повідомлення від 30.10.2023 про припинення дії Договору та необхідність надання відповідних документів для укладення (продовження дії) договору про розподіл електричної енергії.
Оскільки відповідні документи не було надано споживачем до ПрАТ «Львівобленерго», ОСР було сформовано та надіслано попередження про припинення електроживлення електроустановок за вказаними адресами від 08.01.2024 (у зв`язку з відсутністю договірних відносин).
25.01.2024 електроживлення до об`єкта за адресою: вул. Краківська, 26, було припинено, при цьому ОСР було встановлено, що об`єкт за адресою: вул. Лесі Українки, відключений від електричної мережі.
Разом з цим слід зазначити, що згідно з положеннями пункту 7.5 розділу ПРРЕЕ припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи розподілу за умови попередження споживача не пізніше за 5 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема закінчення терміну розірвання або неукладення договору між споживачем та оператором системи.
Таким чином, для відновлення електроживлення вказаних об`єктів власник/користувач відповідних об`єктів має впорядкувати свої договірні відносини з ОСР шляхом надання документів, згідно з переліком, визначеним положеннями пункту 2.1.8 глави 2.1 розділу II та пункту 3.2.12 глави 3.2 розділу III ПРРЕЕ, зокрема копії документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), та оплатити на рахунок ОСР вартість робіт повторного підключення електроустановок.
Доказів звернення відповідача до Оператора системи розподілу з документами для впорядкування своїх договірних відносин для відновлення електроспоживання до об`єктів, якими користується відповідач, ним не подано, в матеріалах справи такі відсутні.
Апеляційним судом встановлено, що нарахування відповідачу вартості необлікованої електричної енергії здійснено у зв`язку з виявленим фактом самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі з порушенням схеми обліку та за відсутності належним чином оформлених договірних відносин щодо спірного об`єкта. При цьому матеріалами справи підтверджується, що позивачем дотримано встановлену ПРРЕЕ процедуру припинення електроживлення об`єкта відповідача у зв`язку з відсутністю договірних відносин, а також порядок фіксації виявленого порушення та визначення обсягу і вартості необлікованої електричної енергії.
Нарахована відповідачу сума у розмірі 123 354,85 грн є вартістю необлікованої електричної енергії, визначеною відповідно до вимог ПРРЕЕ, та має компенсаційний, а не штрафний характер. Зазначене нарахування спрямоване на відшкодування вартості електричної енергії, спожитої поза встановленим порядком обліку.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що станом на момент виявлення порушення відповідач не мав належним чином оформлених договірних відносин з оператором системи розподілу щодо спірного об`єкта, а також не надав доказів вчинення дій, необхідних для їх відновлення після припинення електропостачання. У сукупності з установленим фактом самовільного підключення електроустановок до електричної мережі наведені обставини свідчать про наявність передбачених ПРРЕЕ підстав для складання акта про порушення, визначення обсягу необлікованої електричної енергії та проведення відповідних нарахувань.
Разом з тим, апелянт у своїй скарзі посилається на порушення позивачем порядку розгляду акта про порушення, зокрема щодо недотримання строків його розгляду комісією.
Відповідно до абзацу 7 пункту 8.2.6 ПРРЕЕ, акт про порушення, не розглянутий у визначеному цими Правилами порядку протягом 90 календарних днів від дня його складення, вважається недійсним та підлягає скасуванню, крім випадків необхідності проведення експертизи або отримання висновку заводу виробника пломб, індикаторів та/або засобу вимірювальної техніки електричної енергії для встановлення факту порушення.
З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що комісія на одному засіданні розглянула два різні акти про порушення, що вплинуло на суму завданих збитків, є безпідставними, оскільки комісією розглядався лише акт №037370 від 24.06.2024, який було розглянуто 20.09.2024, тобто в межах встановленого 90-денного строку.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 8.2.7 ПРРЕЕ, відповідач був зобов`язаний здійснити оплату нарахованої суми протягом 30 календарних днів з моменту отримання рахунку, тобто до 20.10.2024. Однак, станом на вказану дату та надалі, відповідач не виконав обов`язку щодо оплати вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 123 354,85 грн., у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Стаття 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлює відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії та передбачає, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушенням на ринку електричної енергії є, зокрема, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку, що мало місце в цьому спорі.
У пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 року в справі № 910/17955/17 вказано, що нарахування за недораховану електроенергією є платою за поставлену електричну енергію. Отже, стягнення за актом про порушення є вартістю електричної енергії, яка була фактично спожита, але не врахована засобами обліку.
Таким чином, оскільки електроенергія споживачу фактично була поставлена, відповідач її використав для своїх потреб, але внаслідок порушення вимог ПРРЕЕ мав місце недооблік електричної енергії, нарахування за фактично спожиту, але не враховану засобами обліку електричну енергію, здійснене позивачем у відповідності з ПРРЕЕ. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з наявністю підстав для стягнення з відповідача суми 123 354,85 грн заборгованості за недовраховану електричну енергію.
Апеляційний господарський суд, на підставі вищевикладеного, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі, помилковими, та такими, що грунтуються на неправильному розумінні відповідачем норм матеріального та процесуального права, а тому вважає висновки суду першої інстанції правильними, звідси і заперечення наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу такими, що знайшли підтвердження в апеляційному суді.
Беручи до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 у справі № 914/693/25 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та залишенням апеляційної скарги без задоволення, судовий збір розподілу не підлягає.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, заявлених позивачем у відзиві на апеляційну скаргу
Згідно із ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, навіть при умові звільнення особи від сплати судового збору.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Стаття 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надає перелік видів адвокатської діяльності.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідача, оскільки цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що позивач визначив до стягнення з відповідача 10 000 грн. на професійну правничу допомогу.
В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до відзиву:
1. Копію договору про надання правничої допомоги №25/7-2 від 18.07.2025. 
2. Копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я Кухар Н.В.
3. Ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1408100 – адвокат Кухар Н.В., виданий на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №25/7-2 від 18.07.2025.
4. Рахунок на оплату №25/074 від 18.07.2025.
5. Платіжна інструкція №19421 від 23.07.2025.
Згідно долучених до відзиву на апеляційну скаргу документів, апеляційним судом встановлено, що між Адвокатським об`єднанням «Юріс Консультус» (далі АО) та приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» укладено Договір про надання правничої допомоги №25/7-2 від 18.07.2025.
Відповідно до п.1.1. Договору, АО приймає на себе зобов`язання забезпечувати представництво клієнта у суді та надавати інші види правничої допомоги, а клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання доручень клієнта.
Пунктом 1.2. Договору передбачена наступна інформація про справу,а саме: суд – Західний апеляційний господарський суд; інстанція – апеляційна; позивач ПрАТ «Львівобленерго»; відповідач: ФОП Мачеус В.В.; предмет позову – стягнення 123 354,85 грн; судова справа №914/693/25.
Розділом 4 Договору передбачено вартість і порядок розрахунків.
Вартість правничої допомоги становить: авансова оплата -10 000,00 грн (п.4.1. Договору).
На виконання Договору про надання правничої допомоги №25/7-2 від 18.07.2025 Адвокатським об`єднанням «Юріс Консультус» виданий рахунок на оплату №25/074 від 18.07.2025 на суму 10 000,00грн., який ПАТ «Львівобленерго» належним чином оплатило (платіжна інструкція №19421 від 23.07.2025) та яку просить стягнути з відповідача.
При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.
Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц.
Одночасно, суд зазначає, що за практикою Верховного Суду (пункти 4.12 - 4.14 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19) під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Апеляційний суд зазначає, що загальне правило щодо розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У пункті 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 зазначено таке: "Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи".
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначеного ч. 4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (пункт 268), від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії чи бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони щодо розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 також висловилася про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.
Як встановлено апеляційним судом, під час розгляду справи адвокатом Кухар Н.В.. підготовлено та надіслано суду відзив на апеляційну скаргу на 8 аркушах. Судові засідання під час розгляду справи апеляційним судом не проводились оскільки розгляд справи визначено в порядку спрощеного позовного провадження.
У розгляді заяви суд, зокрема, враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потребувалося адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Так, колегія суддів враховує, що правова позиція позивача була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду спору у суді першої інстанції, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат Кухар Н.В. надавала правову допомогу позивачу у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, відповідно, була обізнана з матеріалами справи. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу не потребувала вивчення чи додаткового аналізу законодавства, оскільки фактично була складена на основі пояснень позивача щодо позову в суді першої інстанції. Отже підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи.
На підставі викладеного та враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, складність справи та враховуючи критерії співмірності, необхідності та реальності, апеляційний суд доходить висновку про зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу до 3 500 гривень.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича б/н від 24.06.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 10.06.2025 у справі №914/693/25 – залишити без змін.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь приватного акціонерного товариства “Львівобленерго” (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 3; код ЄДРПОУ 00131587) 3 500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Місцевому господарському суду видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач) С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець