ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3905/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жигалкіна І.П. 
при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
позовної заяви 	Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова  	
до 	1. Харківської міської ради, м. Харків ,  2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків ,   3. Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРУС», м.Харків  	
про 	визнання недійсним договорів, повернення майна у комунальну власність 	

за участю представників:
прокурора - Полякової С.О. 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (надалі - Прокурор) звернувся 31 жовтня 2025 року до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про: 
1. Визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24.02.2017 № 5456-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (надалі - Відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕРУС» (надалі - Відповідач-3), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 512.
2. Визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.06.2017 № 5485-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ТОВ «АЕРУС», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2053
3. Зобов`язання ТОВ «АЕРУС» (код 38278454) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (надалі - Відповідач-1) об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1156477963101 - нежитлове приміщення, 1-го поверху №1а в нежитловій будівлі літ. "Ж-1" площею 3,5 кв.м; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1156416263101 - нежитлове приміщення, 1-го поверху №1 в нежитловій будівлі літ."Ж-1" площею 3,5 кв.м; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 864496663101 - нежитлові приміщення підвалу № 0-1-:-0-14, І, ІІ, ІІІ, ІV, V, VI, VІІ площею 195,5 кв.м,, першого поверху № 1-1-:-1-8, 1-7а, VIII, IX площею 129,9 кв.м, другого поверху № 2-1-:-2-6, 2-2а, ХІІ площею 122,5 кв.м загальною площею 447,9 кв.м, розташовані у нежитловій будівлі літ. "А-2"; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 845994663101 - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-10, 1-14-:-1-27, Х, ХІ площею 224,8 кв.м, 2-го поверху № 2-7-:-2-18, 2-21-:-2-24, ХІІІ площею 235,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-2" загальною площею 459,8 кв.м; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 844753263101 - нежитлові приміщення підвалу № І, ІІ, ІІІ площею 40,8 кв. м, 1-го поверху № V, VІ площею 36,7 кв. м в літ. "Б-1" загальною площею 77,5 кв.м.; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 844506963101 - нежитлові приміщення 1-го поверху № ІV, VІІ, VІІІ в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 45,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумгаїтська, 3, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.
4. Стягнення судових витрат з Відповідачів.
Ухвалою від 05.11.2025 судом було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №922/3905/25, де справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання на 20 листопада 2025 року о 11:15.
Ухвалою суду від 20.11.2025 повідомлено учасників справи, що підготовче засідання у справі відбудеться 11 грудня 2025 року о(б) 12:15 год.
11 грудня 2025 року судом постановлено ухвалу, якою продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до "04" лютого 2026 р., відкладено підготовче засідання на 15.01.2026 о 11:45. Запропоновано учасникам справи надати свої пояснення та заперечення. А також, судом було визнано явку всіх учасників справи обов`язковою. 
15 січня 2026 року суд своєю ухвалою повідомив учасників справи, у належний спосіб, що з метою забезпечення принципу верховенства права забезпечуючи право на судовий захист, підготовче засідання відбудеться 05 лютого 2026 року о12:00 год.
Суд постановлено ухвалу, якою повідомлено учасників справи про те, що засідання по справі, яке було призначене на 05 лютого 2026 року о(б) 12:00 год. не відбулося, з підстав здійснення з боку РФ масованою комбінованою атакою реактивними системами залпового вогню з касетними боєприпасами, ракетами, КАБами та дронами різних модифікацій.
Через таку атаку по місту були пошкоджені критично важливі об`єкти теплоенергоцентралі та електропідстанції.
Відсутність опалення та порушення стабільної роботи систем життєзабезпечення в зимовий період становить реальну загрозу життю та здоров`ю. 
Так, в приміщенні суду відсутня напруга для належної роботи техніки, а також відбулося падіння температури, що досягала 2 градусів, як у залах судових засідань так і кабінетах.
Про дату, час і місце наступного судового засідання учасників справи повідомити додатково відповідною ухвалою.
Також, суд нагадав, що з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендувати у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці представників учасників справи подавати до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності за наявними матеріалами в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України.
Про те, що підготовче засідання у справі відбудеться 03 березня 2026 року о 12:00 год. , суд повідомив ухвалою від 17.02.2026.
Проте, підготовче засідання не відбулося, оскільки при розгляді 03.03.2026 справи № 922/3905/25 було виявлено неможливість налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку через проблеми з обладнанням на стороні адміністратора підсистеми ВКЗ - ДП "Інформаційні судові системи", зазначене суд виклав в ухвалі від 03.03.2026, якою повідомлено всіх учасників справи. 
Суд в ухвалі від 19.03.2026, якою були повідомлені всі учасники справи, зазначив, що підготовче засідання не відбулося, оскільки при розгляді 19.03.2026 справи № 922/3905/25 було виявлено неможливість налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв`язку через проблеми з обладнанням на стороні адміністратора підсистеми ВКЗ - ДП "Інформаційні судові системи".
Після проведення підготовчого засідання постановлено ухвалу від 02.04.2026 та повідомлено всіх учасників справи, що підготовче засідання у справі відбудеться 16 квітня 2026 року о(б) 12:00 год.
Так, підготовче засідання 16.04.2026 не відбулося з причин, що не залежать від волі сторін, а саме: через безпекову ситуацію в м. Харкові, зумовлену масованою атакою ворожих БпЛА та оголошенням режиму повітряної тривоги. Таким чином підготовче засідання у справі відбудеться 23 квітня 2026 року о(б) 12:30 год., про що судом було постановлено відповідну ухвалу від 16.04.2026. 
Прокурор у підготовче засідання заяв та клопотань не заявив. 
Представники Відповідачів у підготовче засідання не з`явилися, про день та час проведення засідання були повідомленій належним чином. 

Суд зазначає, що вжиття заходів для належного сповіщення сторін про час і місце розгляду справи є обов`язком суду. На виконання цього обов`язку судом було направлено копії ухвал на офіційні юридичні адреси учасників справи, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Суд акцентує увагу, що згідно з принципом процесуальної добросовісності та усталеною практикою, учасники справи, будучи обізнаними про наявність судового провадження, зобов`язані демонструвати зацікавленість у розгляді справи та проявляти розумну обачність. Неявка в засідання та/або неотримання поштової кореспонденції є суб`єктивним правом учасника, проте наслідки такої пасивної поведінки покладаються на таку особу. 
З урахуванням того, що строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів (ч. 3 ст. 177 ГПК України), суд констатує, що учасникам справи було забезпечено повноту можливостей для реалізації права на судовий захист. У підготовчому засіданні судом, відповідно до ст. 182 ГПК України, було безпосередньо з`ясовано у представника Позивача питання щодо надання всіх наявних доказів, на які він посилається, та наявність додаткових заяв чи клопотань. 
Так, Прокурором підтверджено подання всіх доказів у повному обсязі, відсутність потреби у поданні нових клопотань та надав безумовну згоду на закриття підготовчого провадження і перехід до розгляду справи по суті у цьому ж засіданні.
Враховуючи, що судом виконано завдання підготовчого провадження (ст. 181 ГПК України), зважаючи на тривалу неявку інших сторін та відсутність з їх боку будь-яких заперечень, суд, керуючись принципом розумності строків, уникаючи надмірного формалізму та на підставі ч. 3 ст. 185 ГПК України (за згодою присутнього учасника), постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті безпосередньо у даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість ухвалення кінцевого судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з абз.1 ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.
Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач - Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕРУС» належить до осіб, які в силу ст. 6 ГПК України зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Однак, Відповідач станом на день прийняття цього рішення електронний кабінет не зареєстрував.
Відтак, для надання можливості Відповідачу скористатися своїми процесуальними правами відповідно до ст. 167 та ст. 251 - 252 ГПК України, суд, з використанням установи поштового зв`язку АТ "Укрпошта", направляв на всі відомі адреси Відповідача ухвали суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте, ухвали поверталися до суду з довідками поштового відділення, де зазначені причини повернення поштового відправлення - "адресат відсутній".

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Так, Відповідач своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзиви на позов не надав, будь-яких заяв або пояснень по суті спору на адресу суду не надходило. 
В силу приписів ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
З врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та з огляду на фактичні обставини справи суд констатує, що вчинив всі необхідні та можливі заходи для належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання по даній справі, їм надана можливість скористатись своїми процесуальними правами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі судом дотримано під час розгляду справи обумовлені чинним законом процесуальні строки для звернення учасників справи із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.
Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.
Враховуючи вищевказане суд вважає, що учасники процесу були належним чином повідомлений судом про розгляд спору за їх участю. В той же час, вони не були позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.
Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, оскільки судом вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, суд визнає, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, як того вимагають приписи ст.ст. 6, 120, 242 ГПК України.
Суд звертає увагу, що Відповідачу не надав суду заяв по суті справи або з процесуальних питань, не скористався передбаченим ст.165 ГПК України правом надати відзив на позов та довести обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, з огляду на що відповідно до приписів ч.ч. 4, 9 ст. 165, абз.1 ч. 2 ст.178 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами
Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 13, 14, 74 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРУС». Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та повернення майна у комунальну власність територіальної громади міста Харкова. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, прокурор зазначає, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42023222060000064 було виявлено факти незаконного відчуження комунальної нерухомості за адресою: м. Харків, вул. Сумгаїтська, 3.
Судом встановлено, що 10.04.2013 між Управлінням комунального майна та приватизації та ТОВ «АЕРУС» було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 4100, об`єктом якого є нежитлові будівлі літ. «А-2», «Б-1», «Ж-1» загальною площею понад 1000 кв.м. Надалі, рішенням 40 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24.06.2015 № 1925/15 було вирішено провести відчуження вказаних об`єктів шляхом викупу орендарем. На підставі вказаного рішення між Відповідачем-2 та Відповідачем-3 були укладені договори купівлі-продажу № 5456-В-С від 24.02.2017 та № 5485-В-С від 14.06.2017.
Прокурор стверджує, що вказана приватизація відбулася із прямим порушенням вимог статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Законодавча норма передбачає можливість викупу орендованого майна без проведення аукціону виключно за умови здійснення орендарем невід`ємних поліпшень, вартість яких становить не менше 25 відсотків ринкової вартості майна. Прокурора посилаєтсья про відсутність з боку ТОВ «АЕРУС» фактично здійснених поліпшень. У приватизаційній справі відсутні передбачені законодавством документи: проектно-кошторисна документація на проведення реконструкції чи капітального ремонту, дозволи на виконання будівельних робіт, акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки форми КБ-3. Крім того, відсутні висновки аудиторських перевірок, які б підтверджували фінансування таких робіт за рахунок власних коштів орендаря.
Прокурор посилається на те, що застосування процедури викупу за відсутності встановлених законом підстав призвело до того, що майно вибуло з власності громади поза процедурою відкритих торгів, що унеможливило отримання територіальною громадою максимального грошового еквівалента за цінні об`єкти нерухомості. Також Прокурор вказує на недобросовісну поведінку ТОВ «АЕРУС», яке, усвідомлюючи відсутність проведених поліпшень, ініціювало приватизацію за спрощеною процедурою. Вказані обставини, на думку Прокурора, є підставою для визнання правочинів недійсними з моменту їх вчинення на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України та повернення майна у власність громади в порядку реституції.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що Харківською міською радою при прийнятті рішення № 1925/15 від 24.06.2015 було обрано спосіб приватизації нежитлових будівель за адресою: м. Харків, вул. Сумгаїтська, 3 (літ. «А-2», «Б-1», «Ж-1») — викуп орендарем ТОВ «АЕРУС». Проте, відповідно до імперативних вимог ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», орендар набуває переважне право на викуп лише за умови здійснення ним за згодою орендодавця невід`ємних поліпшень орендованого майна у розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду.
Матеріалами справи, зокрема документами, вилученими в межах кримінального провадження № 42023222060000064, підтверджується відсутність у приватизаційній справі будь-яких доказів щодо здійснення ТОВ «АЕРУС» невід`ємних поліпшень. В матеріалах справи відсутні: письмова згода орендодавця на проведення ремонтних робіт; погоджена проектно-кошторисна документація; дозволи на виконання будівельних робіт; акти виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в та довідки форми № КБ-3, а також аудиторський висновок, як того вимагає Порядок, затверджений Наказом ФДМУ № 377.
При дослідженні матеріалів приватизації та звітів про оцінку майна, на підставі яких були укладені договори купівлі-продажу № 5456-В-С від 24.02.2017 та № 5485-В-С від 14.06.2017, суд дійшов висновку про підтвердження незмінності технічного стану приміщень протягом усього періоду оренди. З боку Відповідачів не підтверджено настання факту, з яким закон пов`язує виникнення права на викуп поза процедурою аукціону.
Таким чином, суд виснував, що продаж майна шляхом викупу відбувся з порушенням встановленого законом порядку. За відсутності законних підстав для викупу, спірне майно підлягало відчуженню виключно на конкурентних засадах (через аукціон). Порушення способу приватизації є безумовною підставою для визнання недійсними наказів Управління комунального майна та приватизації № 31 від 13.02.2017 і № 164 від 08.06.2017, а також відповідних договорів купівлі-продажу згідно з ч. 6 ст. 29 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Щодо питання дотримання строків звернення до суду. 
Суд критично оцінює аргументи Прокурора щодо початку перебігу позовної давності лише з моменту отримання доступу до матеріалів кримінального провадження у 2023 році. Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у справах № 911/3681/17 та № 924/127/17), позовна давність для прокурора обчислюється з дня, коли про порушення права дізнався або міг дізнатися саме орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Оскільки Харківська міська рада є суб`єктом прийняття оспорюваних рішень у 2015-2017 роках, суд приходить до висновку, що за об`єктивними показниками строк позовної давності у даній справі пропущено.
Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Законодавство не надає суду права застосовувати позовну давність за власною ініціативою.
Судом встановлено, що Відповідачі (Харківська міська рада, Управління комунального майна та ТОВ «АЕРУС»), будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не скористалися своїм процесуальним правом на участь у засіданні та не подали суду жодних заяв чи клопотань про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.
Враховуючи відсутність відповідної заяви від сторін спору, що є обов`язковою процесуальною умовою для відмови у позові з підстав пропуску строку, суд позбавлений законодавчої можливості застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України.
За таких обставин, оскільки факт порушення приватизаційного законодавства та недійсність оспорюваних договорів повністю підтверджуються матеріалами справи, а перешкод для захисту порушеного права у вигляді заяви про позовну давність суду не надано, позовні вимоги Прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.
Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.
Звертаючись до категорії стандарту доказування, суд відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 902/1038/21, від 25.06.2020 у справі N 924/233/18, від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). При цьому, важливим стає те, не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага, тобто домінування не у кількісному, а у якісному вимірі.

Суд ще раз звертає увагу, що всім учасникам справи було надано достатньо часу для здійснення свого процесуального обов`язку шляхом подання пояснень чи заперечень з посиланням на певні докази.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.
Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.
Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.
На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання розподілу судового збору за подання позовної заяви, суд керується ст. 129 ГПК України та покладає витрати зі сплати судового збору на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -   

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24.02.2017 № 5456-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ТОВ «АЕРУС» (код 38278454), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 512.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.06.2017 № 5485-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ТОВ «АЕРУС» (код 38278454), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2053.

4. Зобов`язання ТОВ «АЕРУС» (код 38278454) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1156477963101 - нежитлове приміщення, 1-го поверху №1а в нежитловій будівлі літ. "Ж-1" площею 3,5 кв.м; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1156416263101 - нежитлове приміщення, 1-го поверху №1 в нежитловій будівлі літ."Ж-1" площею 3,5 кв.м; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 864496663101 - нежитлові приміщення підвалу № 0-1-:-0-14, І, ІІ, ІІІ, ІV, V, VI, VІІ площею 195,5 кв.м,, першого поверху № 1-1-:-1-8, 1-7а, VIII, IX площею 129,9 кв.м, другого поверху № 2-1-:-2-6, 2-2а, ХІІ площею 122,5 кв.м загальною площею 447,9 кв.м, розташовані у нежитловій будівлі літ. "А-2"; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 845994663101 - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-10, 1-14-:-1-27, Х, ХІ площею 224,8 кв.м, 2-го поверху № 2-7-:-2-18, 2-21-:-2-24, ХІІІ площею 235,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-2" загальною площею 459,8 кв.м; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 844753263101 - нежитлові приміщення підвалу № І, ІІ, ІІІ площею 40,8 кв. м, 1-го поверху № V, VІ площею 36,7 кв. м в літ. "Б-1" загальною площею 77,5 кв.м.; об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 844506963101 - нежитлові приміщення 1-го поверху № ІV, VІІ, VІІІ в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 45,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумгаїтська, 3, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.

5. Стягнути з Харківської міської ради (адреса: майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003; код ЄДРПОУ 04059243) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ 02910108) суми судового збору у розмірі 12 738,05 грн.

6. Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (адреса: майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003; код ЄДРПОУ 14095412) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ 02910108) суми судового збору у розмірі 12 738,05 грн.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРУС» (адреса: вул. Сковороди, 62-А, м. Харків, 61002; код ЄДРПОУ 38278454) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ 02910108) суми судового збору у розмірі 12 738,05 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "04" травня 2026 р. 

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/. 

Суддя		І.П. Жигалкін